DE NYA SKOGSLAGARNAS TILLÄMPNING. 359 
Hvad speciellt afverkningsförbud och meddelande däraf beträffar, 
så måste detsamma, för att full effektivitet skall vinnas, omedelbart med- 
delas, utan att vederbörande höras. Hänvisningen till tillämpliga delar 
i utsökningslagen angående skingringsförbud torde endast afse $Y 154 i 
nämnda lag. Ställandet af pant eller borgen är blott och bart en in- 
terimsåtgärd i afvaktan på doms afkunnande, och den bör rätteligen 
och lämpligen omfatta den i undersökningsinstrumentet beräknade kost- 
naden för den ifrågavarande markens försättande i skogbärande skick. 
Att i densamma omnämna åtgärden och tid för skogsodlingens verk- 
ställande torde vara alldeles öfverflödigt. 
Förhållandena ha härmed såsom de på grund af lagens nuvarande 
lydelse te sig vidrörts. Återstå sålunda önskemålen. 
Hvarje lag har sina brister. Att denna lag blifvit en ren återväxt- 
lag är visserligen en stor brist, som emellertid har sina tungt vä- 
gande skäl för sig. Några andra förhållanden torde emellertid tåla vid 
en närmare granskning. Så är förhållandet med ansvarigheten för de 
åtgärder, som skola vidtagas, då ett äfventyrande af återväxten ägt rum. 
Att denna tillagts afverkaren i första hand har ju sina skäl för sig, men 
skarpa motskäl förefinnas dock. Som skäl för att afverkaren i första 
hand tillagts ansvarigheten framhålles, att den som låtit vanskötsel komma 
sig till last också skall bära följderna därför. Detta är nog sant, men 
den, som har afgöranderätten och säljer skog på ett sådant sätt, att 
återväxten genom afverkningen kommer att äfventyras, torde vara minst 
lika skyldig som den, som blott och bart köpt skogen som en affär. 
Huruvida den största effektiviteten och enkelheten i lagens tilläm- 
pande kan vinnas med nuvarande bestämmelser, är en annan fråga. Jord- 
ägaren är medansvarig för åtgärdernas verkställande. Genom ofvan- 
nämnda lydelse af $ 1 afsåg man att vinna, att jordägaren ej onödigt 
skulle betungas, och genom medansvarighet, att skenaftal skulle uteslutas. 
Det tyckes emellertid framgå af praktiken, som om dessa förhållan- 
den blifvit onödigtvis inkränglade, och det till föga båtnad för jordägaren. 
Där afverkningarna i hufvudsak handhafvas af större bolag kan det och 
är det berättigadt. Där emellertid afverkarna, som åtminstone i södra 
delarna af landet är fallet, krypa fram som myror ur jorden, framträda 
olägenheterna fullt tydligt. 
Nu är emellertid afverkaren. i första hand ansvarig för återväxten 
a skogsmark, där han gjort sig skyldig till vanskötsel, och i andra hand 
jordägaren, hvilken dock äger af den skyldige söka åter, hvad han så- 
lunda nödgats utgifva. 
Just den bestämmelsen, att afverkaren är i första hand skyldig, 
kommer ofta för jordägaren att bli betungande, och det är hvad man 
