TNG 
Diskussion. 
Länsjägmästaren Arv. Nilsson. Jag anser, att inledaren alltför litet ägnat 
uppmärksamhet åt frågan om på hvad sätt lagens hufvudsyfte i bästa måtto skall 
ernås på öfvertygelsens väg. Hufvudsumman af den nya skogslagstiftningen 
är ju i motsats till alla andra lagar den, att den vill nå sitt syfte genom en 
vid sidan af lagen anordnad upplysningsverksamhet. 
Då samma institution har både uppsikten öfver lagens efterlefnad och 
denna upplysningsverksamhet om hand, och den senare skall vara hufvud- 
saken, så anser jag det därmed vara sagdt, att ingripandet med åberopande 
af lagen bör fördröjas så länge som möjligt. Men ordalydelsen i lagens $$ 
1—6 tyckes säga motsatsen, då en skogsvårdsstyrelse efter erhållen anmä- 
lan om förment lagstridig afverkning anmodas föranstalta om laga syn och 
att först efter sådan syn försöka träffa öfverenskommelse med den ansvarige 
och att, om detta försök till öfverenskommelse strandar, draga saken inför 
domstol etc. Hufvudinnehållet i dessa stadganden är, att skogsvårdsstyrel- 
sen är frånkänd rätten att bestämma, när en lagstridig afverkning föreligger 
eller ej. 
Men, frågar man sig då, i hvad förhållande står denna bestämmelse till 
skogsvårdsstyrelsernas åliggande att på öfvertygelsens väg förverkliga lagens 
syften, ty en sådan åtgärd som en laga syn är ju gifvetvis ett ingripande 
med åberopande af lagen och då det till och med sättes i fråga, att den 
ansvarige kan få vidkännas kostnaderna för synen, helt eller delvis, får ju 
åtgärden en alltför tydlig fiskalisk natur. De fiskaliska åtgärderna skulle ju 
efterträda upplysningsverksamheten, om denna senare vore hufvudsaken. En 
uppenbar inkonsekvens synes mig därför ligga i dessa bestämmelser. In- 
trycket af denna inkonsekvens förmildras emellertid, enligt mitt förmenande, 
högst väsentligt af den skogsvårdsstyrelsen tillerkända rätten och, enligt mitt 
förmenande, äfven skyldigheten att använda skogsvårdskassan till bidrag till 
återväxtåtgärder. Skogsvårdsstyrelsen blir ju på så sätt i tillfälle att hänvända 
sig till den för återväxten ansvarige med en erbjudan om bidrag till, enligt 
styrelsens förmenande, erforderliga återväxtarbeten, och om i detta bidrag 
ingår äfven afgiftsfritt biträde för handläggning af själfva arbetet, så minskas 
ju den för återväxten ansvariges benägenhet att ifrågasätta befogenheten uti 
ingripandet, då fördelen af att mottaga erbjudandet är så stor, att frågan om 
huruvida återväxten är fullt »uppenbarligen äfventyrad» eller ej på så sätt 
kan komma i bakgrunden, och det är ju af yttersta vikt, att återväxtåtgärder 
utföras, äfven där återväxten ej är fullt uppenbarligen äfventyrad. 
Ett verkligt samarbete mellan skogsägare och skogsvårdsstyrelsen kan på 
så sätt komma till stånd, och ett dylikt samarbete är ju lagens hufvudsyfte, 
fastän det, om man hänger upp sig alltför mycket på lagens första $$, mot- 
verkas af lagen själf. Man kan ju ej begära, att en markägare skall med 
något förtroende hänvända sig till skogsvårdsstyrelsen eller dess tjänsteperso- 
nal, om han misstänker, att de i främsta rummet äro fiskaler för beifrandet 
