366 DE NYA SKOGSLAGARNAS TILLÄMPNING. 
tillbaka, men ville också veta orsaken till förbudet. »Jag kan icke säga det»>, 
förklarade faktorn. »Har Larsson varit där nyligen?» frågade jag. »Ja, för 
3 dagar sedan, men ingen visste något.» Jag telefonerade då till skogsvårds- 
styrelsen i Östersund och frågade om orsaken till förbudet. »Det får ni reda 
på genom handlingarna, som tillsändas Eder från skogsvårdsstyrelsen», svara- 
des det. Dessa kommo, och från länsstyrelsen fick jag äfven några hand- 
lingar, åtföljda af ett utlåtande af en jägmästare, som varit förordnad att 
verkställa besiktning. Hela det tillvägagångssätt, som då användes, vittnar 
enligt min uppfattning icke om den noggrannhet och pliktkänsla, som före- 
dragshållaren ansåg, att hvar och en, som skulle handhafva skogsvårdslagar- 
nas tillämpning, borde låta sig angeläget vara att följa. Ty, mina herrar, 
det står i dessa instrument, utfärdade af jägmästaren, som därtill förordnats 
af länsstyrelsen, att han hade gjort den besiktning, som föranledde förbudet, 
på dessa Källskärs aktiebolags egendomar, belägna på en distans från hvar- 
andra af c:a 5 km. och hvardera omfattande en areal af 400 har, den 24 
januari från kl. 10 f. m. till mörkrets inbrott! Nu frågar jag, om det är 
möjligt för en jägmästare att efter en under vintern på snöhöljd mark gjord 
sådan besiktning under tjänstemannaansvar utfärda ett protokoll, hvarigenom 
han kan bevisa, att en afverkning, som pågått i 8 dagar, skulle äfventyra 
återväxten på hela denna areal af 800 har, så att skogen behöfde sättas 
under förbud. Jag vet, att i åtskilliga andra län går det så till att, då man 
anser att återväxten genom huggningen vedervågas, länsjägmästaren kommer 
och talar med ägaren eller hans ombud, huruvida icke ändring i afverk- 
ningen kan ske, och då kan man ömsesidigt gå hvarandra till mötes och 
träffa öfverenskommelse.  Skogslagarna innehålla med all tydlighet, att så 
bör ske. Men att, då man har att göra med folk, som äro bofasta och som 
icke gjort sig kända för att hugga allt som finnes, gå så hastigt till väga, 
anser jag vara ett hänsynslöst förfarande. Kostnaden för kulturen pr hektar 
uppskattades till 50 kr., och för detta belopp fordrades att ägaren skulle 
ställa borgen för att icke blifva stämd till domstol. 
Jag vill icke trötta herrarne med att läsa upp instrumentet, men skogs- 
vårdsstyrelsen slutar sin hemställan till Källskärs aktiebolag med, att vi skulle 
ingå på alla de bestämmelser, som voro uppsatta på gästgifvaregården, och 
att bolaget dessutom skulle för kostnader vid besiktningen m. m. betala en 
summa af 212 kr. I anledning däraf vill jag dessutom anföra det skogs- 
vårdslagen ej medgifver skogsvårdsstyrelse rättighet att utkräfva ett enda öre 
hvarken för besiktning eller för sådan af statens tjänsteman på förordnande 
verkställd besiktning. Att i särskildt reglemente utgifvet af Kungl. Maj:t 
sådant medgifvits, kan ej vara bindande och har jag mig bekant, att dom- 
stol frikallat skogsägare från denna slags utgift. 
Sedan Källskärs aktiebolag ställt borgen, upphäfde Konungens Befallnings- 
hafvande förbudet. Därefter kom en skrifvelse från skogsvårdsstyrelsen, med 
förfrågan om bolaget ville betala icke endast 212 kr. utan äfven 12 kr. för 
hvartdera af Konungens Befallningshafvandes utslag samt med skogsvårds- 
styrelsen om åtgärder för återväxtens betryggande träffa öfverenskommelse. 
Ofverenskommelsen var ett upprepande af hvad jägmästaren i skrifvelsen till 
Konungens Befallningshafvande sagt. Jag tog mig då friheten svara skogs- 
vårdsstyrelsen på följande sätt: »Då bolaget icke finner att begäran om arf- 
vode eller ersättning för kostnaderna är lagligen grundad, kan bolaget för 
