DISKUSSION. 367 
sin del icke ingå på något som helst yttrande rörande denna fråga, och hvad 
hufvudfrågan beträffar vill jag hemställa till skogsvårdsstyrelsen, huruvida det 
icke vore lämpligt att träffa den öfverenskommelsen att,.då marken blifvit 
bar och vederbörande kunna se, huru förhållandena verkligen gestalta sig, 
skogsvårdsstyrelsen ville uppdraga åt länsjägmästaren och vårt ombud att 
bestämma om de åtgärder, som böra vidtagas för återväxtens betryggande. 
Då man granskar kartan öfver de egendomar, som blifvit ställda under 
förbud, finner man, att det är ganska stora trakter, som äro försumpade och 
som äro genom lagen ställda utom befogenhet att sättas under förbud. Man 
säger såsom skäl för förbudet, att afverkningen blifvit oförsiktigt utförd och 
att fröträd icke kvarlämnats, Jag frågade skogsförvaltaren, som icke är någon 
teoretiskt bildad man, huru därmed förhöll sig. Han svarade, att han följt 
samma princip, som han visste att man följt på Hamra kronopark, där han 
sett, huru afverkning bedrifvits. Jag vet icke, om han har rätt, men faktum 
är det, att jag anser, att lagen icke borde så tillämpas att sådana tilltag, 
som skedde på ifrågavarande hemman, kunna förekomma. Det kan gifva 
anledning för folk, som hatar bolagsverksamheten, att ställa deras åtgärder i 
oriktig dager, och så kommer vederbörande och, oaktadt marken är snöhöljd, 
sätter ett förbud, som kan leda till kolossal skada för ägaren. Jag är öfver- 
ens med inledaren, att skogsvårdsstyrelserna hafva till uppgift att på ett för- 
siktigt sätt förhandla med skogsägaren, då styrelsen finner anledning vara för 
handen att han öfverafverkar eller icke tager hänsyn därtill att återväxt kan 
åvägabringas. Först då ingenting annat hjälper, böra sådana åtgärder vid- 
tagas, hvarigenom, om skäl därtill förefinnas, förbud kan påkallas. Jag är 
äfven öfverens med inledaren därom, att då besiktning göres af därtill af 
Konungens Befallningshafvande förordnad besiktningsman, bör den göras så 
noggrann, att den kan läggas till grund för en eventuell domstolsförhandling. 
Men att så utföra sitt ansvarsfulla uppdrag att hemställa om afverkningsförbud 
efter angifvande att besiktning skett på två egendomar om 400 har hvardera 
och liggande 5 km. från hvarandra, under en januaridag från kl. 10—4, 
däremot protesterar jag såsom et! missbruk af lagen, varande af ingen reell 
betydelse i själfva saken och vilseledande för skogsvårdsstyrelsens omdöme 
om hvad som rätteligen bör åtgöras i ärendet — samt ej minst vara oför- 
enligt med det skydd, som äfven skogsägaren har att fordra af besiktnings- 
mannen gentemot eventuellt missgrepp från länsjägmästarens sida. 
Jägmästaren Kinman; Jag skall endast göra några korta anmärkningar 
med anledning af inledningsföredraget. Inledaren sade till en början, att 
skogsvårdsstyrelserna borde ingripa, då flera på hvarandra följande normala 
årsafverkningar tillsammans öfverstege den normala kalmarksarealen. Då man 
hölle syn, skulle det sålunda blifva nödvändigt att undersöka, huru stor den 
normala kalmarksarealen vore. Men detta är icke öfverensstämmande med 
lagens stadganden, ty däri föreskrifves, att om återväxten äfventyras, skola 
åtgärder vidtagas för återväxtens betryggande, oafsedt om den kalmark, på 
hvilken återväxten är äfventyrad, är stor eller liten, normal eller icke. 
Angående skogsvårdsstyrelsernas ingripande är det naturligt, att man bör 
iakttaga den största grannlagenhet, såvida icke lagen genom ovis tillämpning 
skall blifva förhatlig. Man borde därför, innan man skrider till lagens till- 
lämpning, söka få till stånd en godvillig öfverenskommelse om nödiga åtgär- 
ders vidtagande — det tycktes äfven inledaren vilja förorda — och ej heller 
