368 DE NYA SKOGSLAGARNAS TILLÄMPNING. 
bör man ingripa, då man vet, att skogsägaren äfven dessförutan ämnar an- 
skaffa återväxt. 
Vidare talade inledaren om betesmarken, och huru man skulle skilja 
mellan hagmark och skogsmark. Detta är nu mången gång en ytterst svår 
sak, och det torde väl icke kunna undvikas, att dessa båda slag af mark 
emellanåt sammanblandas, så att man påträffar både skogsmark och hagmark 
inom samma inhägnad. Skogsmarken kan ju också nyttjas såsom bete, sär- 
skildt för ungnöt, och efter afverkning af skogsmarken erhåller man vanligen 
under någon tid bete, ehuru på sådan mark, som räknas såsom riktig skogs- 
mark, betet försvinner efter några år. Inledaren tycktes anse, att det alltid 
torde finnas någon skogsmark på hvarje egendom, men för min del håller 
jag före, att det mycket väl kan inträffa, att man på en egendom icke har 
skogsmark och på en annan endast skogsmark. Det förekommer äfven, att 
marken är så beskaffad, att den knappast, om man ock röjer upp den, kan 
betraktas såsom hagmark, därför att den efter kort tid öfverdrages med ljung. 
Man måste väl således rätt mycket rätta sig efter markens beskaffenhet. 
Det är ju vidare klart, att då man håller undersökning på en skog, bör 
man intaga i instrumentet, huru sådden skall utföras och huru bjälpkultur 
skall utföras för att återväxten skall blifva tillfredsställande. Men om tiden 
skall angifvas, torde vara mera ovisst, och det gifver icke lagen anledning 
till, utan detta torde blifva en senare fråga, beträffande hvilken skogsvårds- 
styrelsen, sedan den fått undersökningsinstrumentet, kan träffa öfverenskom- 
melse med jordägaren eller afverkaren, att arbetet skall påbörjas inom viss 
tid och afslutas inom viss tid. Och om saken drages inför domstol, kan det 
gå an att vid domstolen yrka, att återväxten inom viss tid skall vara klar. 
Fråga är, om man skall undersöka äfven sådan mark, som vid under- 
sökningen icke är afverkad men ingår i afverkningskontraktet. Det kan man 
nog göra, men då torde det vara lämpligt, att skogsvårdsstyrelsen begär, att 
vid undersökningen äfven den marken skall undersökas, och man bör helst 
se afverkningskontraktet, om det låter sig göra. Det är dock icke alltid, 
som det kan tillhandahållas. 
Inledaren yttrade vidare, att man skulle utmärka den trakt, som man 
undersökte, med pålar. Det torde i en del fall vara lämpligt och med tiden 
äfven nödvändigt att gå så till väga, men det kan ändock icke undvikas att 
angifva arealen approximativt, då man icke samtidigt uppmäter marken. I 
vissa fall finnas kartor tillgängliga. Har man tillgång till det ekonomiska 
kartverkets kartor, går det nog bra, men i många fall finnes det inga kartor 
eller också odugliga sådana från 1700-talet, hvilka icke upptaga någonting i 
skogen, utan endast inägor och yttergränser, och då måste man nöja sig med 
approximativ areal. Det gör icke så mycket, blott man vet, hvar dessa ap- 
proximativa arealer äro att finna. 
Inledaren framhöll, att jordägaren borde vara ensam ansvarig för åter- 
växten, och detta torde i allmänhet vara lämpligt, ty han åtnjuter ju fördelen 
af skogsodlingsåtgärder. En sådan ordning kan vinnas: därigenom att afver- 
karen, som köpt skogen, i köpekontraktet tillförbinder jordägaren att ansvara 
för återväxten. Då kan visserligen afverkaren blifva i första hand antastad 
af skogsvårdsstyrelsen, men han kan å sin sida sedermera vända sig till jord- 
ägaren. Det torde emellertid icke vara lämpligt att alldeles borttaga den 
bestämmelsen, att äfven afverkaren skall svara för återväxten. Man kan ju 
