DISKUSSION. 371 
innehåll skulle komma till stånd. Dessa afverkningsrätter äro till stort antal 
ännu gällande. — Jordägaren kunde ej ensam göras ansvarig för anskaffande 
af återväxt, emedan han af ägaren till afverkningsrätten kunde nekas vidtaga 
en del för återväxten nödiga åtgärder såsom kvarlämnande af fröträd, afverk- 
ning af för återväxten hinderliga träd m. m. Han ägde ej befogenhet på 
sådant sätt ingripa, emedan han öfverlåtit afverkningsrätten. Det var alltså ej 
möjligt att i dylika fall lägga ansvarigheten på jordägaren ensam. Han hade 
ej heller betingat sig någon ersättning för föryngringsåtgärder, när han gjorde 
upplåtelsen. 
Intendenten Forssell; Herr grefve och ordförande! Gentemot hvad den näst 
siste talaren anförde, vill jag ur programmet uppläsa lydelsen af den före- 
liggande frågan. Det heter där »de nya skogslagarnas tillämpning». Jag 
hemställer, huruvida icke med användande af vanligt språkbruk man med en 
sådan lydelse af ämnet bör kunna få omtala, huru skogsvårdsstyrelserna till- 
lämpa den nya lagen. Jag anser det fullt befogadt att tala därom, så mycket 
mera som vi veta, att de nya skogslagarna icke innehålla några bestämmel- 
ser om till hvilket forum skogsägaren skall vända sig, därest han anser, att 
jägmästaren förfarit oriktigt. Han kan icke vända sig till domänstyrelsen, 
ty med sådan jägmästarens tjänstebefattning har denna styrelse intet att 
skaffa. Möjligen kan jägmästare, som varit förordnad besiktningsman an- 
mälas till justitieombudsmannen eller möjligen justitiekanslärn, där fog anses 
därtill finnas. Just vid sådant tillfälle som detta, då landets skogsägare äro 
tillsammans och många af jägaristatens tjänstemän närvarande, synes mig 
vara lämpligt att anföra exempel på, huru olika skogsvårdsstyrelserna hand- 
hafva skogslagarnas tillämpning. 
Jägmästaren Linner: Att uppgifva eller föreskrifva vissa normer för de 
nya skogslagarnas tillämpning anser jag icke lämpligt, då de skola tillämpas 
på så vidt skilda områden. Ty hvad som passar på ett ställe, lämpar sig 
icke på ett annat. Det bör därför öfverlämnas åt skogsvårdsstyrelserna att, 
hvar och en inom sitt område, handla efter de lokala förhållandena, såsom 
de anse mest praktiskt och för skogens skötsel och vård lämpligast. Skogs- 
vårdsstyrelsernas uppgift har här ventilerats så mycket, att jag icke anser 
mig behöfva återupprepa något, men då jag nyss hörde länsjägmästaren och 
en ledamot af skogsvårdsstyrelsen i Värmlands län yttra sig, tyckte jag mig 
finna, att de endast predikade, om jag så får säga, skogens evangelium, och 
att de så litet som möjligt ville höra talas om lagen. Detta anser jag emel- 
lertid icke vara riktigt, utan är det bestämdt mycket nyttigt att ibland taga 
fram lagen. Inom ett län sådant som Värmlands, där jag har min verk- 
samhet, har, så vidt jag vet, lagen icke någon gång tillämpats. Det har 
icke förekommit något åtal eller hos Konungens Befallningshafvande gjorts 
någon anmälan om öfverträdelse af den nya lagen. Värmlands län torde 
dock vara det skogrikaste länet i södra och mellersta Sverige. Dess areal 
är 1,932,353 har, och däraf utgör den skogbeväxta skogsmarken 1,363,093 
har, hvaraf staten endast äger 61,746 har och städerna 3,783 har. Utmarken 
i de enskildes ägo utgör således 95,6 2 af länets hela utmarksareal, och 
den årliga afverkningen uppgick, enligt skogsvårdsstyrelsens årsberättelse för 
1905 till 3,100,000 kbm., hvaraf 60 000 kbm. kommo från de allmänna 
skogarna och återstående 3,040,000 kbm. från enskildes skogar, motsvarande 
en årlig afverkning per har produktiv skogsmark i enskilds ägo af 2,36 kbm. 
