342 DE NYA SKOGSLAGARNAS TILLÄMPNING. 
fast massa. Att skötseln af de enskildes skogar inom länet lämnar mycket 
öfrigt att önska, är en känd och erkänd sak, hvarför ett stort verksamhets- 
fält där finnes för skogsvårdsstyrelsen, och den omständigheten, att skogs- 
vårdsstyrelsen inom Värmland icke officiellt beifrat någon afverkning såsom 
stridande mot den nya lagen, hvilket däremot ägt rum i andra län, torde 
icke böra tolkas såsom bevis för, att Värmland skulle utgöra någon föresyn. 
Inom en så skogrik provins som Värmland måste helt naturligt förekomma 
trakter, där afverkningen bedrifves på sådant sätt, att lagen kan ingripa. 
Huruvida skogsvårdsstyrelsen icke känner till dem eller med vetskap om dem 
satt till sitt mål att endast predika skogens evangelium, har jag mig icke 
bekant, men faktiskt är, att det vore mycket lämpligt att medelst lagen söka 
stäfja den afrakning af skogsmarken, som en del enskilde personer vid inköp 
af skogsegendomar fortfarande tillåta sig, och härigenom fastslå, att om också 
den nya lagen anses uteslutande vara en återväxtlag, där jordägaren och af- 
verkningsrättsinnehafvaren äro skyddade blott de försätta den afverkade mar- 
ken i skogbärande skick, själfva afverkningens utförande äfven har sin stora 
betydelse för markens produktionsförmåga och såmedelst förhindra de på de 
flesta ställen så skadliga afrakningarne af skogsmarken. 
Härmed har jag icke velat på något sätt kritisera skogsvårdsstyrelsens 
inom Värmlands län åtgöranden, ty därtill har jag icke någon anledning, 
utan är tvärtom villig att erkänna den osparda möda, som den nedlagt i 
afseende på skogskultur och skogsundervisning inom länet. Jag har endast 
såsom min åsikt velat uttala, att det vore önskvärdt, om lagen mera effek- 
tivt tillämpades vid själfva afverkningen, hvilket icke borde möta något hin- 
der just på grund af lagens ordalydelse. 
Bruksägaren Montgomery: Då nu Värmlands länsjägmästare och en ledamot 
af länets skogsvårdsstyrelse yttrat sig om de principer, som böra följas vid 
tillämpning af de nya skogslagarna, och jag är skogsägare i Värmland, skall 
jag bedja att få yttra mig något i ämnet. 
Den förre talaren yttrade — jag tror icke, att han menade så starkt, 
som orden föllo — att skogsvårdsstyrelsen i Värmlands län icke rätt tilläm- 
pade lagen. Han menade naturligtvis då lagen såsom strafflag betraktad. 
Men skogsvårdsstyrelsen har sökt att hålla sig till förra delen af omtalade 
paragraf, och det kallade han att predika evangelium. Detta är mycket 
riktigt, och skall jag meddela något om den erfarenhet, som länets bebyggare 
fått af skogsvårdsstyrelsens sätt att handskas med lagen, d. v. s. att börja 
med första afdelningen. 
Skogsvårdsstyrelsens verksamhet följes med ett ofantligt stort intresse af 
allmänheten, icke minst af bönderna, hvilka äro alldeles förtjusta i dess 
verksamhet. Jag vill endast såsom ett exempel nämna, att skogsvårdsstyrel- 
sen tillsatt en del länsskogvaktare på åtskilliga platser inom länet. Det finnes 
visst 7 eller 8 sådana länsskogvaktare, och de äro ambulatoriska, så att de 
börja på ett ställe och sedermera genomgå trakten, hvarefter de flytta till en 
annan ort. De skicka bud till allmogen och säga: »den eller den dagen 
vill jag, att hemmansägarna i ett visst hemman skola möta mig för att ge- 
nomgå sin skog tillsammans med mig.> Han kommer dit, och de gå igenom 
skogen, och han undervisar dem, hur de skola sköta den. Allmogen har 
blifvit förtjust i dessa föreläsningar, de möta mangrant, och så går denne 
länsskogvaktare omkring och håller föredrag; på ett ställe säger han: »här 
