374 DE NYA SKOGSLAGARNAS TILLÄMPNING. 
så farligt med kalhyggen, blott man sörjer för att återväxten kommer till 
stånd. Det ser otrefligt ut, när det hugges ned, men om man handlar som 
skogsvårdsstyrelsen i Värmland gjort, så blir det nog sörjdt för, att återväxten 
snart åter kommer i gång. 
Jag vill ock nämna, att inom utskottet gjorde sig den uppfattningen 
gällande, att om man afverkade skogen till julgranar, så hade man rätt där- 
till, endast om skogen sköttes så, att det snart igen blefve julgranar till afverkning. 
Länsjägmästaren Arvid Nilsson: Med afseende på jägmästaren Linners an- 
märkningar mot skogsvårdsstyrelsens 1 Värmlands län åtgärder, vill jag erinra 
om föreskriften i lagens $ 6, där det heter, att afverkning icke kan förhin- 
dras mot markägarens egen vilja, så snart han förklarat sig villig att sörja 
för återväxten. Det står visserligen föreskrifvet, att han för att få afverka 
skall ställa nödig garanti för återväxten, men hvarför skall man, då skogs- 
vårdsstyrelsen möter den allra yppersta förståelse i alla delar af länet, miss- 
bruka denna förståelse och fördärfva den genom polisåtgärder, som icke 
väcka annat än förargelse och motvilja från markägarens sida. Jag ber att 
få upplysa jägmästare Linner om, att inom det bevakningsdistrikt, som till 
största delen sammanfaller med Arvika revir, icke finnes någon för återväxten 
ansvarig afverkare, hvilken icke på förfrågan från skogsvårdsstyrelsens perso- 
nal förklarat sig villig att vidtaga af lagen påkallade återväxtåtgärder. Någon 
borgen har icke affordrats, och det anser jag också rätt i sådana fall. 
Öfverjägmästaren Wallmo: Det är närmast med anledning af diskussionen 
om Värmlands läns skogsvårdsstyrelses verksamhet, som jag begärt ordet. 
Värmland har den tvifvelaktiga äran att räknas till de län, som intaga en 
enastående ställning med afseende på skogsvårdslagarnas tillämpning gent- 
emot andra län. Jag får verkligen säga, att vi skogsmän, som rest omkring 
1 Värmland, hvilket ligger inom mitt distrikt, uttalat vår stora förvåning 
öfver, att skogsvårdsstyrelsen icke någonsin ingripit. Jag har själf haft för- 
ordnande af Konungens Befallningshafvande i flera län att göra sådana un- 
dersökningar, som omförmäles i 2 $ i skogsvårdslagen, och jag vill förklara 
för dessa herrar från Värmlands län, att jag med dessa undersökningar räd- 
dat en hel del ungskog på 20 eller 30 års ålder från sköfling just genom 
ingripande från skogsvårdsstyrelsens sida. Det är visserligen godt och väl, 
att vederbörande inom Värmlands län söka gå upplysningens väg, men det 
är icke något, som hindrar, att på samma gång man upplyser folk, man 
tillser, att den skrifna lagen efterföljes. Det är därför, som lagen kommit 
till, och skogsvårdsstyrelsen har då att i närmaste hand tillse, att lagen efter- 
lefves. Redan å första raderna i $ I står, att afverkning icke må så be- 
drifvas, att återväxten äfventyras. Nu kommer en skogsjobbare och vill af- 
verka en 2g5-årig ungskog. Då säger jag i mitt syneinstrument, att det är 
brott emot första raderna i $ 1, ty om man afverkar den unga skogen, fin- 
nes icke fröträd så gamla, att de lämna mogen frukt, alltså äfventyras åter- 
växten. Men jag kan så och plantera, säger man. Därpå svarar jag: Det 
finnes visserligen mark, där sådant går för sig, men det finnes ock mycken 
mark, där man absolut icke kan svara för att nöjaktig återväxt inom rimlig 
tid på sådant sätt uppkommer. Det finnes väl dock en andemening äfven 
i de torraste lagparagrafer, och i förevarande fall synes lagskrifvarens ande- 
mening tydlig nog. MHufvudvikten har förlagts uppå att afverkningen icke 
får så bedrifvas, att skogens återväxt uppenbarligen äfventyras. Det är 
