OM SJUNKVIRKE VID FLOTTNING. 385 
ren 1904 genast sjönko, hafva i medeltal betydligt smalare årsringar i 
splinten och ungefär lika stor kärnved, som de senare afverkade. (Tab. 
NEGRI.) 
Dessa sistnämnda stockar lades på land på en öppen plats, där de 
fingo kvarligga ungefär 30 dagar, hvarefter de vältades ut i flottleden, 
samtidigt med förr omnämnda stockar och lades inom samma länsa som 
dessa. Alla dessa stockar flöto ännu i höstas, d. v. s. efter att i un- 
gefär 1 "/, år hafva legat i vatten och is eller snö. 
Häraf framgår äfven, att sjunket virke, som ej allt för länge 
får kvarligga i vattnet, åter kan fås att flyta under en ej ovä- 
sentlig tid, såvida tillräcklig urtorkning får äga rum innan 
virket åter lägges i vatten, samt att frodvuxet virke får god 
flytbarhet, om det först får torka ur tillräckligt. 
Det har däremot ännu ej lyckats att under någon längre tid hålla 
sådana stockar flytande, som under större delen af sommaren fått kvar- 
ligga på vattendragens botten. 
På grund af svårigheten att erhålla några siffror på viktsförändrin- 
garna hos förenämnda stockar, äfvensom för att utröna verkan af inpreg- 
nering af timrets ändved, afverkades fyra träd, 2 furu- och 2 gran-, 
hvilka delades i två sektioner hvardera. På fyra af dessa sektioner till- 
slöts ändveden så, att ingen afdunstning genom densamma kunde äga 
rum, hvaremot de öfriga fyra sektionerna hade ändveden fri. Samtliga 
sektioner lades sedan på torkning och vägdes på vissa tider. Viktsför- 
ändringarne äro grafiskt framställda genom figg. N:ris 3—6. 
Häraf synes: 
att den hufvudsakliga vattenafdunstningen skedde genom sidoytan, i 
hvilken, genom virkets volymförändring vid torkningen, en massa större 
och mindre sprickor uppstodo, samt 
att kvistigt virke torkade fortare och fullständigare än kvistrent. 
Efter nyss nämnda torkning af sektionerna lades de i vatten, hvari 
de fingo kvarligga i 230 dagar, då de åter vägdes. (Under vintern voro 
sektionerna infrusna i isen.) De med fri ändved hade i medeltal absor- 
berat 32,3 viktsprocent vatten och de med tillsluten ändved, som voro 
kvistigare, 34,7 & och var deras vikt alltså i medeltal respektive 19 
och 209 lägre än före torkningen samt spec. vikt respektive 0,69 
och 0,67, (Se Tab: Nio 2.) 
Det framgår alltså häraf, att virket efter torkningen ej under en 
längre tids förvaring i vatten åter tillägnade sig så hög vattenhalt, som 
det före torkningen höll, 
att impregnering af virkets ändved ej synes hafva någon nämnvärd in- 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift, 1907. 27 
