SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1907. H. 8—9. 
MEDDELANDEN FRÅN 
FÖRENINGEN FÖR SKOGSVÅRD. 
Protokoll, fördt vid Föreningens för skogsvård års- 
möte i Stockholm den 15 april 1907. 
$ I. 
Det af omkring 300 personer besökta mötet öppnades kl. 10,13 f. m. 
å Hasselbacken af Styrelsens ordförande, universitetskanslären, grefve Fr. 
Wachtmeister, som yttrade: 
I egenskap af styrelsens ordförande ber jag att få öppna detta årsmöte. 
Under det gångna året har vår förening gått mycket framåt och därom 
kommer att ordas i den styrelsens årsberättelse, som jag sedan kommer att 
läsa upp, samt i revisionsberättelsen. 
Under det nu förflutna året har Föreningen lidit flera mycket afsevärda 
förluster. Främst bland dessa förluster vill jag nämna, att vi förlorat vår 
vice ordförande, byråchefen J. O. af Zellén. Det är nog herrarne samtliga 
bekant, att han var en af de främsta upphofsmännen till Föreningen, att han 
under hela den tid, som han kunde därtill ägna, verkade för Föreningens 
bästa och att han alltid visade ett varmt och lifligt intresse för densamma. 
Han var — det är ju äfven allmänt kändt — en af vårt lands främste 
skogsmän, och ett varaktigt minnesmärke i det afseendet har han lämnat 
efter sig i den storartade litterära produktion, som han framalstrat. Under 
sin krafts dagar arbetade den mannen ofantligt mycket, och han arbetade 
på samma gång på ett angenämt och gladt sätt. Jag har i många år arbetat 
tillsammans med honom, och jag minnes med glädje, huru ofta han kryddade 
en annars mycket långdragen och kanske tråkig föredragning med humor och 
satir och därigenom gjorde arbetet mycket lättare. Hans lifliga sinne gjorde 
att han älskade ungdomen och gärna — kanske i synnerhet på senare tid — 
mottog impulser från ungdomen. Också tror jag mig kunna säga, att bland 
de yngre tjänstemännen i skogsstaten var han älskad som få. 
En annan stor förlust, som vi gjort under det gångna året, var då en 
annan af de stora märkesmännen inom skogsförvaltningen, jägmästarer Carl 
Magnus Sjögreen, gick ur tiden. Han var kanske den som först i vårt land 
började med kulturskogar i stor skala, och han var nog lycklig att få arbeta 
i de delar af landet, där dessa skogar passade särskildt bra och där arbetet 
visade sig gå framåt på just det sätt, som han afsett. En annan stor sida 
i hans verksamhet var, att han såsom lärare och föreståndare för Ombergs 
skogsskola visade sig som en särdeles lycklig lärare. Han hade som sådan 
den stora, ovärderliga förmågan att rycka sina elever med sig och få dem 
att intressera sig för det ämne han talade om. Han lyckades med ett ord 
få dem verkligt skogsintresserade. Därjämte var han en humorist, han liksom 
