400 E. WIBECK. 
Till dessa försök hafva sålunda användts frö från kända moderbestånd 
och icke i handeln förekommande frö. 
Jag har betecknat den gjorda undersökningen endast som ett »litet bi- 
drag» till proveniensförsöken och har ingen anledning att på grund af herr 
W:s uttalanden frångå denna min blygsammare åsikt. Emellertid tyckes herr 
W. ej riktigt själf veta hvad han egentligen vill. Eller hvad skall man säga 
om följande: 
Å sida 215 säger herr W. »att om kulturerna få fortväxa och blifva 
skötta, erbjuda de i detta afseende (proveniensförsök) möjligheter, som borde 
kunna ställa dessa försök i värdig jämbredd med de allra mest omfattande 
proveniensförsök öfver tall och gran, som någonsin blifvit utförda». Å nästa 
sida vill han, att de morfologiska undersökningarna skola stödja sig på mät- 
ningen af ett stort antal — minst ett par hundra — individer. Huru dessa 
båda önskemål skola låta sig förenas, synes icke bekymra herr W. Ty huru 
det skall tillgå, att å c:a 750 såddruter uttaga under två år sammanlagdt 
400 plantor, allt under det kulturen får fortväxa och bli skött, kan nog in- 
gen annan än herr W. förklara. Det låter sig dessutom icke göra att en- 
dast upptaga de 400 plantorna. En mängd andra plantor fördärfvas vid 
detta upptagande. Då min sträfvan var, att kulturerna skulle få fortväxa så 
vidt möjligt ostörda, var jag nödsakad uttaga endast ett fåtal plantor, äfven 
med risk att resultatet — som ju var att vänta — skulle blifva mindre till- 
fredsställande. 
Det är med afsikt jag först talat om det utsådda frömaterialet, enär herr 
W:s kritik är grundad på falska förutsättningar. Hade nämligen det använda 
fröet varit af fullt kändt ursprung, vore hans kritik delvis berättigad, men då 
detta här icke alls är fallet, är hans angrepp endast ett slag i luften. Därför 
äro ock en del af herr W:s yttranden ganska egendomliga. Å sida 215 säges 
sålunda: »Den riktiga vägen till generalisering af ett problem sådant som 
det föreliggande är liksom vid andra naturvetenskapliga undersökningar den, 
att man genom jämförelse af de gjorda erfarenheterna söker finna de £on- 
stanter och lagar, hvilka råda i all den växlande mångfalden.» Huru herr 
W. tänkt sig att utforska de konstanter och lagar, enligt hvilka plantorna från 
ett prof af handeisfrö utveckla sig, förblir emellertid en hemlighet. Och så 
godt är det, då ju materielet omöjliggör en dylik undersökning. 
Vidare säger herr W. å samma sida: »För en bearbetning af försöks- 
resultaten i denna riktning, hvartill påtagligen högst betydliga möjligheter före- 
finnas, har författaren i sin uppsats ej röjt den ringaste förståelse. Värde- 
fulla rön ligga inom räckhåll för honom, hvilka han antagligen ej ser eller 
ej håller för värda att upptagas.» 
Jag öfverlämnar åt läsaren att afgöra, hvem som visat mesta förståelsen 
i frågan, den som utan att fästa afseende vid frömaterielets beskaffenhet drar 
en mängd omöjliga slutsatser eller den som helt enkelt uraktlåter detta. 
Till de »värdefulla rönen» räknar väl herr W. den af honom å sida 
214 gjorda upptäckten att »Ångermanlandsfröet i själfva verket har den 
ojämförligen största speciella groningsprocenten». (Största procenten uppkomna 
plantor af det grobara fröet.) 
För att klargöra halten af denna »upptäckt» väljer jag ett exempel. 
Antag att jag hade tallfröprof från fyra moderbestånd med grobarhet af 100, 
60, 40 och o Z. Blandar jag nu lika fröantal af å ena sidan det bästa 
