422 J. E. KINMAN. 
slutliga fullgörande intagas samt angifvas hvem som skall bekosta un- 
dersökningen, hvilket väl enligt regeln den bör göra, som först efter 
laga åtgärd kunnat förmås till en öfverenskommelse. I händelse dom- 
stols afgörande erfordras, måste naturligtvis detsamma där yrkas. Se- 
dan gäller det för styrelsen att öfvervaka utförandet af, hvad som blif- 
vit öfverenskommet eller af domstolen bestämdt. 
Denna nu i korthet antydda rättsliga procedur kan ju icke alltid 
undvikas, men säkert är, att den är förbunden med så mycket besvär 
och kostnad, att det bör ligga icke endast i jordägares och afverkares, 
utan äfven i skogsvårdsstyrelsernas intresse att samsas på frivillighe- 
tens väg. 
Genom lagens hjälp kunna dock i värsta fall åtgärder för åstad- 
kommande af återväxt framtvingas, och detta är ju en god sak. Men 
återväxten skall då enligt lagens uttryck vara uppenbarligen äfventyrad. 
Detta torde kunna anses vara fallet, om ett kalhygge, huru litet som 
helst, gjorts, utan att fröbar skog angränsar eller omgifver detsamma, 
eller om kalhygge, som omgifves af fröbar skog, öfverstiger en viss 
storlek, eller om hygget på kvarlämnade fröträd äro såsom sådana odug- 
liga eller alltför få för att återväxt inom rimlig tid skall kunna påräk- 
nas, eller om på hygget endast eller hufvudsakligen kvarstår blott oväxt- 
lig skog, som icke är lämplig att bilda ett nytt bestånd och kanske 
dessutom hindrar återväxt att uppkomma, eller om betning sker så 
starkt, att återväxt omöjliggöres o. s. v. I enlighet härmed torde man 
få anse, att återväxten är uppenbarligen äfventyrad, då återväxt icke 
är att vänta inom rimlig tid, därest icke särskilda åtgärder för detta 
måls vinnande vidtagas. Då det icke kan hafva varit lagstiftarnas af- 
sikt att stifta en meningslös lag, en lag utan verkan, torde en sådan 
uppfattning vara den enda förnuftiga, och så har man nog allmänt upp- 
fattat lagens uttryck. De åtgärder, som behöfva utföras äro efter om- 
ständigheterna borthuggning af skräpskog, oväxtlig skog och marbuskar, 
markberedning genom risbränning eller markens uppluckring, skogsod- 
ling genom sådd eller plantering, hägnad till skydd mot öfverdrifven 
betning m. m., antingen hvar och en för sig eller kombinerade med 
hvarandra. 
Lagens sträfvan att erhålla återväxt efter verkställd afverkning är 
dock ingalunda detsamma som sträfvan efter en god skogshushållning. 
Man kan trasa sönder bestånden och uthugga en skog rätt hårdt, innan 
man kommer därhän, att återväxten kan sägas vara uppenbarligen äf- 
ventyrad. MHäruti ligger lagens största svaghet. Ja, jag skulle t. o. m. 
vilja påstå, att lagen kunde blifva skadlig, om den ledde därhän, att 
de enskilda skogarna allmänt förvandlades till en sorts blädningsskogar, 
