430 GOTTNE L. GLAS. 
vattendrag som årligen tillföras virke från enskildas skogar och blifva 
föremål för flottning. Det synes mig därför önskvärdt att revirförval- 
tarna vid upprättande af utsyningsförslager noggrant beaktade dessa 
förhållanden. Nu verkställas stämplingarna å såväl statens som enskildas 
skogar ofta utan tanke på att flottningskostnaderna fördyras genom 
att årligen flotta timmer i en bäck, som vore i stånd att framflotta tre 
gånger så stor virkesmassa. Det är visst ej sällsynt, att trenne bya- 
skogar inom ett mindre flodområde äro föremål för utsyning, en under 
hvardera året af treårsperioden. 
I sådana flottleder, där man är beroende af dammvatten, minskas 
ej dämningstidens längd i proportion till virkesmassan, hvarför strand- 
skadeersättningarna pr virkesenhet ståaller sig väsentligt dyrare om jag 
i stället för 15,000 endast flottar 5,000 klampar. Enahanda är ock för- 
hållandet med egentliga flottningsarbetet. Om en-större eller mindre 
virkesmängd framflottas blir förmansarfvodet ungefär detsamma; vakter 
måste under alla förhållanden placeras vid broöfvergångar och dammar, 
och manskapet utposteras på sådana ställen där brötbildningar äro att 
befara. Jag skulle önska att vi komme därhän, att flottning i de små 
och dyra flottlederna i regel bedrefves endast hvart tredje år. På så 
vis blefve flottningskostnaderna mindre och strandskadeersättningarna 
kunde nedbringas, då slätter, ömtåliga för långvariga vattenöfversväm- 
ningar, därigenom toge mindre skada och hade lättare att repa sig. 
Med anledning af det sagda vill jag föreslå att samarbete mellan 
skogsstatens tjänstemän och enskilda skogsägare i syfte att få till stånd 
en mera systematisk fördelning af flottgodset. 
Den första åtgärd som borde vidtagas blefve väl att enskilda skogs- 
ägare i största möjliga utsträckning afpassade sina utsyningar så, att 
treårsutsyningarna finge verkställas samma år för alla skogar efter ett 
vattendrag, och den andra, att kronostämplingarna samtidigt förlades till 
samma vattendrag. 
Jag förutser att åtskilliga mer eller mindre berättigade invändningar 
kunna framställas mot mitt förslag, bland andra, att ortsbefolkningen är 
i behof af ett konstant vinterarbete helst i närheten af hemmet, då be- 
hållningen för virkesutdrifningen blir större än eljest; att byamännen 
kanske ej själfva medbinna afverkningen och främmande personer på 
grund däraf komma att konkurrera och fråntaga dem en välbehöflig för- 
tjänst; att flottlederna måhända komma att öfverbelastas etc. För min 
del tror jag ej att dessa skäl böra få verka afskräckande för reformens 
genomförande. Jag medger gärna att befolkningen är i behof af jämn 
arbetsförtjänst, men treårsutsyningarna afverkas äfven nu merändels året 
efter det utsyningarna skett; de två därpå följande åren nödgas bonden 
