SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT Noa TOA få 
Frömängden vid rutsådd af tall= och granfrö. 
Svar till jägmästare ÅA. Maass. 
Jägmästare Maass har i tidskriftens augusti —septemberhäfte sökt bemöta 
min kritik öfver vissa vid Skogsförsöksanstalten gjorda såddförsök. Med 
fara att uttänja ordstriden till en längd, som kanske ej står i förhållande 
till läsekretsens intresse för saken, anser jag mig likväl böra tillägga några 
ord. Jag skall fatta mig kort. En fortsatt diskussion öfver den lämpligaste 
anordningen och tolkningen af de omskrifna försöken kan nämligen knappast 
lända till någon som helst nytta, då försöksställaren till bemötande af sak- 
liga inlägg först och främst svarar, att »det är den, som utför undersök- 
ningen, som väl bestämmer, från hvilken synpunkt han vill betrakta frågan.» 
Formellt sedt är detta resonnemang oangripligt. Att däremot reellt genom- 
föra detsamma på så sätt, att man försmår att med intresserade diskutera 
sitt ämne eller ställer sig på förhand oförstående mot andras skäl, är en 
farlig sak för den, som är satt att tjäna vetenskapen, ty man skadar där- 
igenom den sak man vill främja. Vetandet känner ingen »splendid isolation». 
Jägmästare Maass påpekar vidare, hurusom för en uttömmande behandling 
af en undersökning fordras en mångsidighet i utbildningen, som väl aldrig 
förefinnes hos en och samma person. Fullkomligt sant, men hvarför då ej 
låta en uppsats, hvilken utgår såsom »Meddelande från Statens Skogsförsöks- 
anstalt», mera än som skett taga prägel af hela anstaltens sakförstånd? Ett 
sådant önskemål vore desto mera berättigadt, som ensamt föreliggande för- 
sök, denna »lilla fingervisning», har kostat staten en summa, som endast föga 
torde understiga hela det belopp, som under året i form af stipendier utde- 
lats till alla de skogstjänstemän, hvilka utanför Skogsförsöksanstalten velat göra 
för landets skogsbruk fruktbara studier och undersökningar. 
Jägmästare M. framhåller, att utsädet varit af synnerligen obestämdt 
ursprung och af detta skäl oanvändbart som material för proveniensförsök. 
Efter de meddelanden rörande anstaltens bristande kännedom om fröets här- 
stamning, hvilka nu senast lämnats, inser jag också mycket väl, att så verk- 
ligen är fallet. Däremot kan jag icke gifva jägmästare M. rätt däruti, att 
detta »tillfyllest framgår af de knapphändiga upplysningar, som lämnats om 
fröets härstamning» — nämligen i första uppsatsen å sid. 66. Som hvar 
och en lätt kan öfvertyga sig om, äro dessa uppgifter ej så alldeles sväf- 
vande, och man är för öfrigt ej berättigad att draga sådana slutsatser af 
hvad som mycket väl kan tagas för en ofullständighet i uppgiften allenast. 
Desto mindre skäl härtill kunde man hafva, som sådderna ju faktiskt af jäg- 
mästare M. själf blifvit använda till proveniensförsök, se sid. 87, 89—96. De 
betecknas visserligen som allenast »ett litet bidrag till besvarandet af frå- 
gan, hvilket inflytande fröets härstamning spelar vid kultur å olika bredd- 
grader», men som orsak, hvarför försöken borde hållas inom anspråkslösare 
gränser, anför jägmästare M. i sin första uppsats endast, att »mera ingående 
försök måste utföras genom plantering». Här nämnes ej ett ord därom, att 
proveniensförsök i föreliggande fall äro meningslösa till följd af bristande 
