FRÖMÄNGDEN VID RUTSÅDD AF TALL- OCH GRANFRÖ. 447 
en fjärdedel till en tredjedel af desamma. TI regel skulle alltså drygt ?/, af 
parcellerna kunnat »få fortväxa och blifva skötta». Jägmästare M:s yttrande, 
att man skulle behöft skada en mängd andra plantor vid upptagningen af 
de 400, visar endast, att han fortfarande ser denna sak helt och hållet från 
sin gamla synpunkt. Man bör alldeles icke vid en variationsstatistisk under- 
sökning gå och plocka en planta här och en där. I somliga rutor tager 
man ad/a plantor, stora som små, andra rutor lämnas helt orörda. Därest 
man i alla parceller börjat plantupptagningen vid ytterkanten — räknadt från 
såddfältet i dess helhet — och efter behof fortgått inåt, skulle hela försöks- 
fältets yta minskats, och därmed en eventuell skötsel af fältet blifvit lättare. 
Med påfallande ifver — ty försökens hela raison d'étre hänger därpå — 
vill jägmästare M. göra troligt, att frö af just obestämdt ursprung varit att 
föredraga vid såddförsöken. Detta af det skäl, att folk skogsodlar med 
handelsfrö. Men nu är handelsfrö i regel af obestämdt ursprung, alltså böra 
försöken för att vara fullt bindande utföras med sådant frö. Beviset är 
ganska fyndigt — liksom det bekanta, som leder till den slutsatsen, att kat- 
ten har 3 svansar. (Felet ligger i båda fallen däri, att man använder ett i 
verkligheten rent negativt attribut som positivt). Hvad är nämligen handels- 
frö? Allting och ingenting! Ena gången en blandning frösorter från vissa 
orter, andra gången från andra, tredje gången kanske ett jämförelsevis homo- 
gent fröparti. Groningsprocenten växlande från den lägsta till den högsta. 
Det är därför klart, att man från det handelsfrö, hvarmed jägmästare M. 
råkade göra sina försök, ej kan draga några andra slutsatser rörande annat 
handelsfrö, än sådana, som lika väl kunnat göras, därest fröets härstamning varit 
fullt känd, en sak, som för vissa andra önskemåls skull vida varit att föredraga. 
Betydelsen af den »speciella markgroningsprocenten» lär jägmästare M. 
förgäfves söka bortresonnera. Troligen blir jägmästare M. också mindre be- 
nägen härför, sedan jag nu kan upplysa, — hvilket jag ej visste förut —, 
att redan professor Vobbe, frökontrollväsendets grundläggare, fattat detta be- 
grepp. I AM. A. Fron, »Analyse et contröle des semences forestieéres», 
Paris & Nancy 1906, sid. 3—4, återfinnes detsamma, och just under den 
af mig jämväl föreslagna kortare benämningen > groningskraft» (énergie germina- 
tive), som en af de grundfaktorer, hvarpå groningsförsök hvila — det vill 
med andra ord säga, som konstituera fröets användbarhet. Hur jägmästare 
M. fortfarande, med sina egna försöksresultat för ögonen, ensidigt vill mäta 
fröets värde efter den i apparaten funna groningsprocenten, är mig oförklarligt. 
Att den speciella markgroningsprocenten ej kan bestämmas med större 
skärpa än de tvenne faktorer, hvaraf den sammansättes, den absoluta gro- 
ningsprocenten och planträkningen å fältet, är tydligt. 
Illa synes mig dock vara, därest groningsprocenten ej skulle kunna med 
visshet bestämmas närmare än på 10 när, dock medgifver jag gärna, att 
jägmästare M. härutinnan möjligen har rätt. Jägmästare M. borde dock 
aktat sig för att på grund af denna sin erfarenhet utdöma mina blygsamma 
tabeller. Den frågan ligger nämligen så ytterst nära till hands: hvartill tjäna 
i så fall de jättetabeller, hvarmed jägmästare M. själf fyllt sid. 74, 70—79 
och 88 i sin uppsats, och i hvilka groningsprocenter i öfverflöd angilfvas på 
enhetssiffran när. Edvard Wibeck. 
