14 EDVARD WIBECK. 
kåda i mer eller mindre riklig mängd visar sig i barkspringorna. Däremot 
är barken ej alltid svartfärgad på de angripa ställena, hvarigenom sjukdomen 
understundom blir föga framträdande. ÅA ett så angripet träd funnos utveck- 
lade aecidier sittande inne i barkspringor på 1,8 m:s höjd ofvan marken. 
Afven inom denna grupp tala sårskadornas inbördes placering för, att en 
direkt öfverföring af sjukdomen skett från träd till träd. 
Grupp 14. Innehåller — förutom de å kartan inlagda P-tallarne — 
flera torkade träd, som förmodas ha dött genom Peridermium, men sakna 
synliga sårskador. Det enda sidoskadade trädet i gruppen vänder den an- 
gripna sidan mot närmasre topptorra träd. 
Grupp 15. Består af 2 st. äldre P-tallar, stående ute på mossen, samt 
4 st. yngre, omkr. 35 år gamla träd. Smittan kan tänkas ha spridt sig från 
de gamla, topptorra P-tallarre till de tre sidoskade träden i nordväst, hvilka 
alla vända sina skador tillnärmelsevis mot de förra. 
Grupp 16. Längst i söder en äldre tall med gammal P-skada, dock 
starkast framträdande på norra sidan. hela öfre delen af kronan är torkad. 
Norr om detta träd stå fyra st. omkr. 355-åriga P-tallar, hvaraf en död med 
allsidigt angrepp, de tre öfriga sidoskadade. Dessa tre ha högst sannolikt 
smittats från den döda tallen, ty de ha synbarligen yngre angrepp än denna 
och vända sårskadorna rakt mot densamma. Skadorna sitta tätt nedom kro- 
nan. Längre i nordväst växa på omkr. 30 m:s afstånd från hvarandra två 
sidoskadade träd med skadorna vända mot hvarandra. Dock växa tillsynes 
oskadade träd rakt mellan dessa båda. 
Grupp 17. Trenne, kring en kolbotten stående sidoskadade träd med 
skadorna vända mot hvarandra. Längre i nordväst en glesbarrig, ännu lef- 
vande tall, men med barken delvis bortfallen från stammens nedre del. Trä- 
den omkr. 60 år gamla. 
Resultaten af detaljundersökningen kunna sammanfattas sålunda: 
1. oPeridermium-skador af olika ålder och utvecklingsgrad 
förekomma oftast i hvarandras omedelbara grannskap. 
I ett större antal fall, än en ren tillfällighet borde medgifva, äro 
yngre P-skador vända mot närmast belägna äldre sådana. 
Nm 
Det är hufvudsakligen denna sista punkt, hvilken, trots de stora 
bristerna hos föreliggande undersökning, synes mig utgöra ett sannolik- 
Fig. 
