SKOGSADMINISTRATIONEN. 37 
revir, det förra omfattande de allmänna skogarne i Norra Vadsbo domsaga 
och fögderi, det senare motsvarande skogar i Södra Vadsbo domsaga och 
fögderi, hvarigenom 
Tivedens revir skulle komma att omfatta 52 allmänna skogar, inne- 
hållande sammanlagdt 12,221,82 hektar, hvaraf 9,041,83 hektar kronoparker, 
685,33 hektar från arrende undantagna domänskogar och 2,494,66 hektar 
under skogsstatens kontroll stående skogar, samt 
Granviks revir 65 allmänna skogar, innehållande sammanlagdt 13,039,13 
hektar, hvaraf en kronopark om 8,120,76 hektar, från arrende undantagna 
domänskogar 798,29 hektar, en häradsallmänning om 775,32 hektar och 
3,344,76 hektar under skogsstatens kontroll stående skogar. 
Denna D:ns framställning har af jordbruksministern tillstyrkts, och i stats- 
verkspropositionen äskas för det nya reviret ett anslag af 2,900 kr., däraf 
400 kronors resepenningar. 
I öfrigt äro de ordinarie och extra anslagen för skogsväsendet upptagna 
till samma belopp som föregående år med undantag af att i reservationsanslaget 
till kronoskogarnes förvaltning m. m. har — särskildt med hänsyn till skydds- 
skogslagen samt den nya väglagens tillämpning, hvarigenom vägskatten för 
kronoparkerna blir ökad — måst begäras en höjning af 440,000 kr. 
Administrativ praxis. 
Gemensam praxis vid tillämpning af V 3 i K. F. den 24:de juli 
1903 angående åtgärder till förekommande af öfverdrifven afverk- 
ning af ungskog inom Västerbottens och Norrbottens län. I en 
uppsats om vikten af objektivitet vid skogsförrättningar (denna tidskrifts årg. 
1906, häfte 11 p. Pp. 544,545) har P. O. Welander framhållit, att icke samma 
praxis användes af alla förrättningsmän vid tillämpningen af gällande skogs- 
lag i Norr- och Västerbottens kustland. Författaren betonar äfven önskvärd- 
heten af att enhet vinnes i detta hänseende. 
Då emellertid fullständig sådan först torde kunna vinnas efter en mera 
allmän diskussion, ville jag härmed lämna mitt bidrag till densamma, och 
vore det önskvärdt, att äfven andra stämplingsförrättare ville framlägga sa 
synpunkter. 
Hvad först beträffar åsikten att förordningen 1 fråga skulle påtvinga 
skogsägarens uthållighetsbruk, kan jag för min del icke finna, att en sådan 
uppfattning vinner stöd i författningens ordalydelse. Enligt denna böra en 
»god skogshushållnings» fordringar vara afgörande för utsyningens omfattning. 
"Begreppet god skogshushållning, som ju ofta användes för att beteckna ut- 
hållighetsbruk, kan emellertid icke här, med hänsyn till hvad lagen i öfrigt 
innehåller, gifvas annat omfång än begreppet god skogsvård. Detta framgår 
ju bäst af förordningens titel: »förordning angående åtgärder till förekom- 
manda af öfverdrifven afverkning af ungskog>». 
Vid bedömandet af frågan torde äfven den omständigheten böra tagas med 
i räkningen, att icke något moment i denna förordning såsom i K. F. den 
26 jan. 1894 ($ 58) innefattar skyldighet för förrättningsmannen att verk- 
ställa eller för skogsägaren att låta verkställa skogsuppskattning. Och en 
sådan måste ju ligga till grund för ett uthållighetsbruk. — 
Emellertid förmenar jag det under vissa förhållanden vara oriktigt att 
på en gång genomgå hela hemmans areal med stämpling af s. k. oväxtlig 
