62 G. ANDERSSON OCH H. HESSELMAN. 
moränen till öfvervägande del består af sandsten och porfyr denna tall- 
skogstyp inom vida områden är förhärskande. Den ene af oss, Hessel- 
man, besökte nämligen hösten 1903 Älfdalens kronopark och återfann 
där på många ställen de å Toppimyrheden iakttagna företeelserna. På 
grund af långsam förvittring lämnar porfyren, liksom sandstenen, i syn- 
nerhet då denna är fattig på andra mineral än kvarts, endast en mycket 
mager skogsmark, utmärkt genom bristen på lösliga mineral. Detta gyn- 
nar bildningen af ljungtorf, hvilken på grund af sin ringa genomträng- 
lighet för vatten möjliggör sphagnaceers uppträdande. Å Toppimyrhe- 
den kommer härtill skogsmarkens ringa lutning, hvarigenom vattnet en- 
dast med svårighet afrinner. Om porfyrens betydelse i öfrigt för skogs- 
marken hänvisas till sid. 91. 
Blandskogar af gran och tall förekomma endast sällsynt inom 
de delar af parken, som förblifvit oberörda af människan. Utmed byar 
och gårdar, där befolkningen sedan långliga tider bedrifvit en oord- 
nad blädning, äro de däremot ingalunda sällsynta. En vacker barr- 
blandskog förekommer sålunda på Tofberget vid Tandsjöns södra ända, 
invid Tandsjö by. Trädbeståndet utgöres af zall och gran, den förra 
ymnig, den senare riklig, hvarjämte förekomma ganska talrika löfträd 
såsom glas- och masurbjörk, asp, rönn och sälg, den sistnämnda busk- 
formig. 
Granskogar intaga inom parken ett område af 7,015 har eller 
omkring 25 Z af den produktiva marken. De visa en vida större 
omväxling med hänsyn till växtsamhällenas sammansättning än tallsko- 
garna, och åtminstone 4 olika typer kunna af dem urskiljas, nämligen: 
a) granmor eller mossrik granskog, 
b) granlund eller örtrik granskog, 
c) grankäl och 
d) försumpad granskog. 
Granmor, som är befolkningens namn på de mossrika granskogarna 
ha af granskogstyperna den största utbredningen. Skogstypens allmänna 
utseende framgår ganska väl af fig. 35. 
Granmoren förekommer å frisk, icke fuktig mark. Beståndet är tätt 
slutet, bestående af ymnig gran samt några tallar, rönnar eller björkar 
Buskar saknas eller äro företrädda af något enstaka individ af Rubus 
ideus. En tät mossmatta kläder marken och öfverdrager block, stenar 
och kullfallna stammar med ett mjukt täcke. De viktigaste mossorna 
äro Hylocomium splendens, H. parietinum, Hypnum crista castrensis, samt 
några Jungermannia-arter. Risen äro ymniga, framför allt blåbär, lingon 
och linnéa. Karakteristiskt är också Lycopodium annotinum. Örter och 
