VEGETATION OCH FLORA I HAMRA KRONOPARK. 07 
till allmänna betingelser som i afseende på sammansättning, förekommer i 
smärre dälder omkring kraftigare källor och deras aflopp. Skogen är här 
ofta ytterst tät och stammarne nå en betydande höjd. Vattnets aflopp hin- 
dras genom talrika block, kullfallna stammar m. m. Träden stå äfven 
här liksom på styltor och på de härigenom bildade tufvorna förekom- 
mer den för grankälen karakteristiska vegetationen, i allt väsentligt den- 
samma som vi nyss lärt känna. Olikheten består mera i en genom 
markens topografi framkallad olikhet i beståndet och dess slutenhet än 
en verklig biologisk skilnad, yttrande sig i olika sammansättning. 
Inom Hamra kronopark ha vi en gång iakttagit ännu en variant 
af grankälen, som annars är rätt sällsynt. Omkring en mycket stark 
och vattenrik källa, som bröt fram på tämligen plan mark utbredde sig 
ett stort grönglänsande hvitmosstäcke (Sphagnum riparium och något 
S." angustifolium), fig. 7. På denna mark var skogen svagt växtlig 
och närmast källan saknades all skog. Där omkring öfvergick skogen 
till vanlig grankäl. 
I grankälen är visserligen marken ytterst vattenrik och hvitmossor spela 
en viktig roll i markbetäckningen, men därjämte förekomma andra, för 
den mossrika granskogen karakteristiska arter i stor mängd. Vattnet 
befinner sig i en ständig, mer eller mindre liflig omsättning. Det fram- 
brytande källvattnet är så godt som fritt från humussyror och har 
därigenom helt andra fysiologiska egenskaper än det stagnerande myr- 
vattnet. Oaktadt vattenrikedomen i marken har skogen därför ofta en 
oklanderlig växt och särskildt utmärker sig beståndet i grankälen för 
ett betydande kubikinnehåll. Några exakta mått härå kunna vi emel- 
lertid ej meddela, då vi ej hade tillfälle att verkställa därtill erforderliga 
mätningar. För markens godhet och näringsvärde talar också den rika 
och frodiga örtvegetation, som utmärker såväl grankälen som dess vari- 
anter. 
- Föryngringen är visserligen ofta svag, men är nog detta mera be- 
roende af beståndets täthet än af markens beskaffenhet. Genom tätt, 
ofta vackert skogsbestånd, rik ört- och gräsvegetation samt förekomsten 
af vissa hvitmossor och några andra för det rörliga vattnet utmärkande 
mossor skilja sig grankälarna väsentligt från de mer eller mindre oväxt- 
liga, försumpade granskogarna. 
Försumpad granskog. Inom denna bilda hvitmossorna jämte björn- 
mossa (Polytrichum commune) den viktigaste delen af markbetäckningen. 
Denna skogstyp förekommer i regeln på svagt sluttande mark, vattnet 
tränger ej fram i ytan i form af källor eller källdrag, men marken är 
ändock fuktig, och grundvattnet träffas på ringa afstånd från ytan. För- 
utom de bägge hvitmossorna, Sphagnum girgensolinit, och S. russowii 
