68 G. ANDERSSON OCH H. HESSELMAN. 
samt S. " angustifolium förekomma samma slags ris, örter och mossarter, 
som i den mossrika granskogen (granmoren). Grankälens örtrikedom 
och omväxlingen i afseende på mossarterna saknas här. Skogsbestån- 
det är glest, träden äro låga, starkt lafbehängda och ha svagt utveck- 
lade kronor och ringa tillväxt. Inom Hamra kronopark ha de försum- 
pade granskogarna lyckligt nog en mycket ringa utbredning och ha 
hufvudsakligen träffats vid vägen mellan Brännan och fäbodvallen Tand- 
sjöhållet, båda hörande till Tandsjö by. Skogstypen motsvarar närmast 
den försumpade granskogen i Norr- och Västerbottens kustland, där den 
har en mycket vidsträckt utbredning. 
Då Skogsförsöksanstalten för närvarande har på sitt program en 
ingående undersökning af de försumpade skogarna, deras uppkomstsätt 
och historia, anse vi det ej lämpligt att nu närmare ingå på en ytter- 
ligare redogörelse för dessa, utan nöia oss med att framhålla att inom 
Hamra kronopark finnas flera olika typer af vattenrika skogar med rik- 
liga hvitmossor, typer, hvilka sins emellan skarpt skilja sig från hvar- 
andra i afseende på sammansättning och öfriga biologiska karaktärer. 
I jämförelse med tallskogarna förete sålunda granskogarna stor om- 
växling och en ganska stor artrikedom. Jfr sid. 90. 
b. Edafiska samhällen. 
Lunddälder. En än större artrikedom såväl som en frodig ut- 
veckling utmärka lunddälderna. Dessa ha särskildt utpräglade fordrin- 
gar på markbeskaffenheten. Kring de bäckar, som afbörda vattnet 
från de tämligen talrika sjöarne, bilda de ett mer eller mindre bredt 
bälte. Den artrikaste och vackraste lunddälden inom området har an- 
träffats omkring nedre delen af Grysjöåbäcken på en sträcka af en km. 
från utloppet i Fågelsjön räknadt. Ganska vackra lunddälder finnas 
också omkring Svansjöbäcken och vid Voxnans strand i norra delen 
af parken samt omkring Nappobäcken vid dess södra gräns, på de 
bägge senare ställena ha de troligen delvis genom människans ingripande 
blifvit fattiga på öfverskuggande träd och förete då en öfvergångsform 
till ängarna; sid. 85. Barrskogarnas mera enformiga och triviala flora 
afbrytes här af en stor rikedom på allehanda gräs och örter, hvarjämte 
löfträd och buskar äro ganska rikt företrädda. Trädbeståndet är ofta 
ganska glest, så att ett rikligt ljus kommer markvegetationen till godo. 
De viktigaste träden äro glasbjörk (Betula odorata) och gråa! (Alnus 
gran. Buskar äro vanligen rikliga, först och främst åtskilliga Salix- 
