VEGETATION OCH FLORA I HAMRA KRONOPARK. filo 
gräsmyrarna. Samtidigt synes äfven hvitmossfloran förändras. I stället 
för de för myrarna mera utmärkande Sphagnum medium och S. papil- 
losum uppträda på dylika platser S. warnstorfii, S. subnitens och S. sub- 
secundum, hvarjämte S. fuscum i mindre tufvor infinner sig allt rikligare. 
Rismossen representerar det torraste stadiet i torfmarkernas ut- 
vecklingshistoria och motsvarar närmast, hvad som i södra och mellersta 
Sverige kallas högmosse, under det att starrmyrarna motsvara flack- eller 
lågmossarna. Rismossen har inom området ytterst sällan någon större 
utbredning, utan förekommer antingen såsom mer eller mindre breda 
strängar, sträckande sig öfver starrmyrarna, dels såsom öfvergångszon 
mellan myr och skog. En och annan mindre mosse består dock helt af 
ifrågavarande växtsamhälle. 
Risen äro ymniga, särskildt Myrtillus uliginosa och M. nigra, Em- 
petrum nigrum, Andromeda polifolia, Oxycoccus palustris och dess un- 
derart O. microcarpus, Vaccinium vitis idea. Bland buskarna märkes 
i synnerhet Betula nana, som ofta är ymnig, under det att Calluna vul- 
garis uppträder mera sparsamt och Ledum palustre alldeles saknas inom 
området, såväl i myr som på torr mark. Rubus chamemorus är en verk- 
lig karaktärsväxt, som aldrig saknas å rismossen; vanligen är den mycket 
ymnig. Till karaktärsväxterna hör också Carex globularis. Den för 
rismossen mest utmärkande hvitmossarten är Sphagnum fuscum, i hvars 
täta tufvor Polytrickum strictum nästan alltid är insprängd. Utom S. 
fuscum förekomma S. medium, S. russowii, S. recurvum”" angustifolium 
och Spherocephalus palustris. De torraste delarna af tufvorna öfver- 
dragas med en matta af Hylocomium parietinum eller Cladonia silvatica 
och C. alpestris. 
Ofta är rismossen invid myrkanterna utbildad som tufvor, mellan 
hvilka starrmossen intar den blötare marken. Rismossen är ofta träd- 
bevuxen, först och främst med fall, som förekommer i små, i afseende 
på stamformen ofta välbildade individ, hvilka dock visa en mycket ringa 
växtlighet. Granen är likaledes rätt vanlig, men lider ännu mer af mos- 
sens ogynnsamma växtbetingelser än tallen samt är starkt lafbehängd. 
Glasbjörk förekommer ofta, dock alltid såsom smärre exemplar, nå- 
gon gång är Betula intermedia iakttagen. Stundom anträffas rismossar 
i smärre, fuktiga sänkor i moränen, hvilka de helt utfylla. De är då 
ofta tämligen rikt skogbevuxna, ehuru träden lida af markens ogynn- 
samma beskaffenhet. 
Ett märkligt drag i myrarnas vegetation är den regelbundna väx- 
lingen af de olika växtsamhällena, som de flesta af dem förete, framför 
