86 G. ANDERSSON OCH H. HESSELMAN. 
Kulturgränsens samhällen. Som öfverallt i Norrland har un- 
der senare årtionden utrymmet för dessa växtsamhällen, liksom ock 
deras rekryteringsmöjlighet i högsta grad ökats. För ett par årtionden 
sedan funnos endast klöfje- och vintervägarna, utmed hvilka förvånande 
få arter förmått sätta sig fast. Poa annua torde inom parken vara 
den enda i dessa allmänt förekommande nykomlingen; någon gång ser 
man ännu någon annan art, såsom Prunella vulgaris och Ranunculus 
repens. Helt annorlunda gestalta förhållandena sig numera genom de 
rätt omfattande väganläggningarna, den pågående järnvägsanläggningen 
samt ej minst genom afverkningen. I samband med denna införas stora 
mängder fodermedel från andra trakter och med dessa spridas uppen- 
barligen rikligt främmande frön af såväl arter, som snart åter försvinna, 
som af sådana, som förmå sätta sig fast på öppen mark. De platser, 
som närmast erhålla frön genom denna spridning, äro af två olika slag 
med hänsyn till markbeskaffenheten, nämligen 
dels de på grund af urin- och gödseltillförsel på kväfvenäring 
rika gårdsplanerna och skogskojeplatserna, 
dels de på grund af markens blottande och omkastning för ganska 
stark förvittring utsatta vägkanterna med tillhörande diken och grustag. 
På nu angifna ståndorter träffas också inom parken en i förhållande 
till den ursprungliga vegetationen synnerligen artrik flora. Vi ha så 
omsorgsfullt som möjligt förtecknat denna, alldenstund det är af allra 
största intresse att i framtiden kunna följa densammas anrikning med 
nya arter. 
I afhandlingens floristiska del lämnas uppgifter om de i kulturgrän- 
sens samhällen träffade arterna, hvadan här endast i största korthet må 
något ingås på de i vår litteratur föga beaktade skogskojeplatserna. 
Den rikliga kväfvegödning, som under kojans begagnande samlats från 
människor och djur, liksom ock det borttagande af den ursprungliga 
markbetäckningen som sker öfver vissa partier närmast densamma för 
byggnadsändamål, samt ruderatväxternas af betning ostörda utveck- 
ling, torde vara de närmaste orsakerna till att kultursamhället midt ute 
i urskogen utvecklas förvånande väl och ganska länge håller ut. Dess 
värsta fiende torde vanligen vara ljusbristen. Den rikaste floran af nu 
angifvet slag träffade vi den 31 juli 1903 kring en 1898 använd timmer- 
huggarekoja, belägen i den torra tallmon väster om vägen, där denna 
skär Svansjöbäcken. Då denna plats är lätt funnen, anföres här artlistan, 
på det att växtsamhällets vidare öde möjligen må kunna vid något till- 
fälle undersökas. Samtliga arter voro spridda till enstaka, ingen enda 
dominerade öfver de andra. I samhället ingingo 2 element, dels de in- 
förda ruderatväxterna med 20 arter, dels 2 arter (Epilobium angustifo- 
