VEGETATION OCH FLORA I HAMRA KRONOPARK. 87 
i 
lium, Majanthemum bifolium) ur det närliggande lunddäldsamhället kring 
Svansjöbäcken: 
Achillea millefolium, Cerefolium silvestre, Chenopodium album, Epi 
lobium angustifolium, Festuca rubra, Galeopsis bifida, Majanthemum bi- 
folium, Mvyosotis arvensis (5), Phlleum pratense, Poa pratensis, Polygonum 
aviculare, P. convolvulus, P. lapathifolium, Rhinanthus major, Rumex 
acetosa, R. acetosella, R. domesticus, Silene inflata, Stellaria graminea, 
S. media, Trifolium repens, Viola tricolor. 
Kulturgränsens samhällen visa sig lika litet som de förut omtalade 
hårdvallarna i någon nämnvärd grad utgöra blandningssamhällen mellan 
den ursprungliga och den af människan införda floran. Visserligen in- 
tränga t. ex. på vägkanterna björk och barrträd i stor mängd, men detta 
betecknar en begynnande invasion af ett helt nytt samhälle, ej en rekry- 
tering af det befintliga. Det enda undantaget kan sägas vara sankare 
partier af vägkanter och gångstigar. Från sådana äro antecknade ett 
antal arter, hvilka verkligen kunna sägas normalt ingå i det nya sam- 
hället; de viktigaste äro ÅApgrostis canina (ur myrar och lunddälder), 
Aira flexuosa (ur barrskogar), Carex goodenoughi (ur myrkanter), Galium 
palustre (ur sjöstränder och lunddälder), Potentilla erecta (ur myrar och 
lunddälder), Geranium silvaticum (ur granskogar och myrkanter), Funcus 
filiformis (ur skogskärren), Ranunculus reptans (ur sjöstränder) samt den 
allestädes närvarande Solidago virgaurea, hvilken torde vara en af vår 
floras mest plastiska arter. 
+ 
Söka vi nu sammanfatta ett svar på frågan om människans infly- 
tande under 300 år på vegetationen och floran i Hamra kronopark, torde 
det kunna ske i följande satser. Att märka är att trävaruindustrien här 
ännu är så ung, att densamma icke i nämnvärd grad öfvat inflytande. 
1. Den direkt i besittning tagna arealen är försvinnande liten (0.3 2). 
2. Å den öfriga arealen är växtsamhällenas sammansättning alldeles 
opåverkad. Endast invid byarna, där husbehofsblädning skett, äro för- 
yngringsförhållandena afsevärdt förändrade, gynnande en rikligare åter- 
växt. 
3. Florans totala artantal är afsevärdt ökadt eller från omkring 175 
vid tiden för människans invandring” till omkring 260. Ej mindre än 
86 arter eller omkring 30 » af hela artantalet måste anses af män- 
niskan införda, då de fullständigt saknas i de naturliga växtsamhällena. 
4. Inga skäl förefinnas för att de naturliga växtsamhällena i nämn- 
värd grad rekryterats genom af människan införda arter. 
1 Artbegränsningen är den i svenska floror brukliga; underarter och hybrider, liksom 
ock Hieracier, äro ej i dessa siffror inberäknade, 
