I 84 HENRIK PETTERSON. 
Vi återgå för ett ögonblick till Schneiders formel. Genom under- 
sökningar har man funnit, att en stams massatillväxtprocent är närmel- 
sevis lika med tillväxtprocenten hos grundytan på stammens midt. Man 
får följaktligen massatillväxtprocenten genom att i Schneiders formel 
insätta de värden som 2z och d äga midt på stammen. 
I analogi härmed har Borggreve utan vidare antagit, att äfven för 
ett flertal stammar massatillväxtprocenten erhålles, om man i hahs sum- 
meringsformel för grundyttillväxtprocenterna (form. II) insätter respektive 
2 och d från midten af de undersökta träden. 
Vidare har man trott sig finna, att massatillväxtprocenten hos ett 
träd står i ett visst förhållande till brösthöjdsgrundytans tillväxtprocent, 
så att den förra kan erhållas, om man i formeln för den senare låter 
konstanten 400 (= k) variera mellan 400 och 800 alltefter trädets ålder 
och ställning i beståndet. För hela träd skulle alltså gälla 
k — 400—800 
p== 
= = SJ INLLD 
nd nd (EN 
då 2 och d undersökas vid brösthöjd. 
Med stöd häraf föreslår Borggreve, att konstanten 400 skall höjas 
äfven i summeringsformeln då z och Zd iakttagas vid brösthöjd, alltså 
hvari & är större än 400, enligt Borggreve inemot 500, enligt andra förf. 
ända upp till 800. 
Det är mot detta sätt att använda summeringsformeln för under- 
sökningar öfver massatillväxtprocenten som jag vill vända min kritik i 
syfte att därmed utröna, under hvilka omständigheter förfarandet kan 
anses berättigadt. 
Den uppgift, som skall lösas, är att beräkna ett helt bestånds till- 
växtprocent med ledning af mätningar vid brösthöjd eller på midten af 
utvalda profstammar. 
Vi tänka oss beståndet uppdeladt på smärre grupper af inbördes 
likartade träd och antaga, att hvarje grupp representeras af en profstam 
på följande sätt: 
