OM GRÖNGÖDNING I PLANTSKOLOR. 189 
Arter (Pisum sativum och arvense), 
Fodervicker (Vicia sativa) och 
Luddvicker ( >» — villosa); 
a stark lerjord: 
Fodervicker (Vicia sativa), 
Bondbönor (Vicia Faba), 
Åkerärter (Vicia arvensis), 
Luddvicker ( » — villosa) och möjligen 
Seradella (Ornithopus sativus) samt 
Krypbönan (Phaseolus communis v. nana). 
Med hänsyn till markens kalkhalt angifva A. Engler och R. Glutz' 
att åkerärtorna och bondbönorna ge den kraftigaste gröngödningen. Om 
kalkhalten ej öfverstiger 2—3 2 och marken är frisk böra hvita lupi- 
ner, luddvicker eller gula lupiner få användning. På kalkfattig mark 
(under 1/, 2 kalk) ägnar sig bäst den gula lupinen till gröngödning. 
Före sådden bör man öfverväga huruvida det är lämpligt att först 
utså konstgödningämnen och i så fall hvilka. En svagare gödning af 
t. ex. tomasslagg har i allmänhet visat sig öka gröngödningens resultat. 
Man använder då 3—38 kg. per ar. För ärter bör man exempelvis an- 
vända större mängd än för lupiner. På mullfattig men mineraliskt kraftig 
mark bör konstgödningen ej användas. 
Mindre mängder kainit, 2—4 kg. per ar, kunna äfven med fördel 
utsås, men ej om lupiner sedan skola odlas. Konstgödningen bör i all- 
mänhet ske lång tid före sådden, men sker den kort före densamma, 
måste kvantiteten minskas. Gula lupinen är särskildt känslig för stark 
konstgödning. Kalkrik jord bör ej gödas och för den kalkfattiga marken 
användes helst tomasslagg. 
För erhållande af största möjliga gröngödningsmängd bör äfven 
utsädets kvantitet väl afpassas. Följande mängder hafva befunnits 
bäst: ” 
för vicker 20—23 gram per kvm. = 2—2"/, kg. per ar 
» Jupiner 25 300L2 » 2 = 210 I 
» åkerärter 30—60 > » » = 3—6 »> » > 
» bondbönor 60—110 > > $ == 00-104 > 18 
>» krypbönor 50 >» » > = SG Sr EE 
» seradellor = 15—20 > » hyn =LUY22: I 
1 Grindingungs-Versuche in Pflanzschulen, Mitteilungen der Schweizerischen Central- 
anstalt fir das forstliche Versuchswesen. Band VII. Zirich 1903. 
? Engler och Glutz 1. c. 
