SKOGSVÄRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT TOO. EM: 6 == 7. FACKUPPSATSER. 
SKOGSADMINISTRATIONEN. 
Vadsbo revirs delning. 
Den 35 mars biföll Riksdagen alla af Kungl. Maj:t äskade anslag till 
skogsväsendet, däribland delning af Vadsbo revir i Skaraborgs län. Detta 
revirs delning, som tillstyrkts af statsutskottet mot 4 reservanter, bifölls i 
första kammaren utan votering och i andra kammaren med 103 röster mot 
93. Detta beslut föregicks i båda kamrarna af en längre diskussion, som 
torde vara af särskildt intresse för skogsstatstjänstemännen. 
Första kammaren. 
Herr Tamm, Hugo: Det är icke blott mot den särskilda punkten rörande an- 
ställande af en ordinarie jägmästare i Vadsbo revir, som jag reserverat mig, utan 
det är på grund af några andra i den kungl, propositionen förekommande frågor, 
som jag ansett mig böra begagna tillfället att yttra mig. 
Såsom kammaren ser, förekommer det i den från domänstyrelsen ingifna in- 
lagan om de anslag, hvilka skulle äskas af Riksdagen, två punkter i afseende på 
revirförvaltningen. Den ena punkten rör anställande af ytterligare tre revirförval 
tare i Jämtland på grund af den utaf Riksdagen antagna skyddsskogslagstiftningen, 
Herrarna torde kanske erinra sig hvad denna lag innehåller. Denna lag inne- 
håller, att inom skyddsskogsområdet får endast skog tagas till husbehof, men utsy- 
ning öfver husbehofvet skall verkställas på statens bekostnad af skogsstatstjänste- 
man; dock är skogsägaren berättigad att på en gång erhålla utsyning i så stor ut- 
sträckning, som med skogens återväxt och framtida bestånd är förenligt. Men dess- 
utom innehåller den en mycket större inskränkning, nämligen den, att för så vidt 
för nedanliggande skogars skyddande från förstöring genom försumpning eller dylikt 
större inskränkningar i äganderätten än ofvan nämnts behöfva vidtagas, äger Kungl. 
Maj:t att ålägga rent af förbud för vidare huggning, i hvilket fall dock skogsägaren 
är berättigad att få denna skog inlöst af staten. Huru som helst, måste detta be- 
traktas såsom en ganska stor inskränkning, som är ålagd ägarna af dessa skogar. 
Således bör väl staten åtminstone tillse, att den rättighet, som finnes kvar, nämligen 
för dessa att få sin skog utsynad, blir vederbörligen fullgjord. Nu är förhållandet 
det, att när denna skogslagstiftning infördes, fanns det en hel mängd personer, 
hvilka hade timmer redan utsynadt, hvilka hade rättighet att få detta timmer och 
hvilka nu stängdes därifrån på den grund, att icke utsyning kunde lämnas. Kungl. 
Maj:t löste då frågan på det viset, att en hel mängd — jag tror 10 å 20 — extra 
assistenter och unga personer uppskickades för att verkställa denna utsyning. För 
min del anser jag, att när staten ålägger enskilda medlemmar ett sådant tvång, 
som i alla fall detta är, är det först och främst statens skyldighet att tillse, att icke 
hela denna pålaga blir tyngre eller odrägligare än nödvändigt är, för att den skall 
fylla sitt statsändamål. Jag anser således, att dessa personer, som drabbas af denna 
skogslagsstiftning, hafva mer än någon annan rätt att få densamma tillämpad såvidt 
möjligt till deras belåtenhet inom lagens gränser. Men redan därför anser jag, att 
det varit skäligt bifalla detta förslag, som upptager ytterligare tre ordinarie jäg- 
mästare. Ett annat skäl finnes också, och det är, att om någonstädes det verk- 
ligen är svårt att för skogens bestånd säga hvad som kan afverkas och bör afver 
kas och hvad som icke kan afverkas och icke bör afverkas, så är det just i dessa 
utsatta fjälltrakter. Där fordras därför stor lokalkännedom och bekantskap med 
ortförhållandena, för att icke misstag skola begås, ty misstag i den punkten med- 
föra, att skogen aldrig kommer upp igen. Därtill är marken för svag och klimat- 
förhållandena för karga. Äfven af detta skäl anser jag, att det hade varit ytterst 
angeläget, att denna domänstyrelsens anhållan hade vunnit Kungl. Maj:ts bifall och 
nu framlagts. De skäl mot framläggande af förslaget, som af Kungl Maj:ts anförts, 
hafva icke för mig fullt gällande kraft. Det är nämligen så, att den slutliga reg- 
eringen af skyddsskogsgränsen icke är fastställd; men huru mycket den än ändras, 
