208 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
väl; men dessa skogsförvaltare hafva icke med godsens administration att göra; 
åtminstone tror jag, att detta är regeln. 
Här har vidare i denna kungl. proposition icke talats om en sak, som den nya 
jägmästaren bör få att göra, och hvilket kommer att taga hans tid rätt mycket i 
anspråk, nämligen skötseln af statens nya fröklängningsanstalt vid Finnerödja. Det 
är en god sak, att denna anstalt kommit till stånd, men nu behöfver äfven den sköt- 
sel och tillsyn. 
Herr Tamm talade äfven om, att Vadsbo revir fått mer än '/,, af alla till 
skogarnas skötsel utgående anslag från reservationsanslaget. Det är visserligen sant, 
att medel till stort belopp lämnats till Vadsbo revir, men detta visar, att man där 
slagit in i rätt riktning och försökt att skapa en verkligt intensiv skogsskötsel. Att 
dessa stora anslag kunnat lämnas till Vadsbo revir och på samma gång inkom- 
sterna så väsentligt hvarje år ökats, synes mig tala för föreliggande förslag, till hvil- 
ket jag yrkar bifall. 
Herr Ericsson: Då jag antecknat min reservation i detta ärende wot stats- 
utskottets beslut, ber jag att med några ord få stödja densamma. 
Jag har icke af de föregående båda talarna blifvit öfvertygad om att stats- 
utskottets förslag i detta fall är det rätta. Den nästföregående talaren på östgöta- 
bänken, afdelningens ordförande nämnde ett af skälen hvarför delning af Vadsbo 
revir borde ske, nämligen att där förädlades virke i högre grad än på andra om- 
råden, Jag erkänner, att sådant kräfver arbete, och erkänner tillika, att på många 
håll man anser detta vara att drifva skogshushållning i rätt riktning, men för min 
del vill jag säga, dels att det icke anförts skäl hvarför det just här skulle vara nöd- 
vändigt att vidtaga detta ökade arbete, och dels att jag ställer mig något skeptisk 
mot detta att staten drifver virkesförädling i dess högsta grad. Jag tror erfaren- 
heten från olika delar af landet lär oss, att det är lyckligare, när staten icke lägger 
sig ombord med sådant, utan att det bör tillgå, såsom i allmänhet sker, nämligen 
så, att virket säljes på rot och det lämnas åt enskild företagsamhet att bedrifva 
förädlingsarbetet. Meningarna kunna ju här vara delade, men för öfrigt får jag 
säga, att det icke är så mycket emot själfva delningen af ifrågavarande revir jag 
uppträder, utan är jag emot en sådan åtgärd i detta fall därför, att den skulle vara, 
om jag så får säga, en partiell reform, under det jag tror, att många inom vårt 
land med mig önska en genomgående reform på detta område. Af den förste ärade 
talaren, statsutskottets ordförande, hafva flera omständigheter blifvit påvisade, som 
göra en sådan reformering af skogsväsendet i hög grad önsklig. Skyddsskogs- 
lagstiftningen, detta ganska kraftiga ingrepp i den enskildes äganderätt, kräfver sin 
särskilda omsorg, som måste utöfvas af särskildt folk. Vidare har antydts, att jägeri- 
statens tjänstemän öfvergått till, om jag får begagna uttrycket, skrifkarlar, som 
mindre sysselsätta sig med det praktiska än med det teoretiska, och följden har 
blifvit, att, såsom jag vågar säga äfven med risk att blifva beskylld för svartmål- 
ning, allmänheten icke är fullt nöjd med det sätt, hvarpå statens skogar nu skötas. 
Jag erkänner, att det blifvit bättre på senare år, men tror, synnerligast om man 
tager hänsyn till den del af jägeristatens arbete, som rör tillsynen af vissa boställs- 
skogar, t. ex. de prästerliga boställsskogarna, att missnöjet är ganska allmänt. Jag 
vet, att dessa skogar icke stå under samma direkta omvårdnad af skogsstaten som 
statens domäner, och vidare kan ju för nämnda missförhållande finnas flera olika 
skäl, dels det, som den förste ärade talaren anförde, nämligen att här komma ut 
och användas unga tjänstemän, som icke hafva mycken praktisk erfarenhet och 
därför begå misstag. Sådant kan ju ske öfverallt. Men när så är förhållandet, 
och vi stå inför en sådan fråga som den, att just dessa prästerliga boställsskogar 
enligt prästlöneregleringskommitténs förslag skulle komma att direkt ställas under 
skogsstatens vård, är det då skäl att dela ett revir här och ett där? Är det icke 
bättre i stället för att nu tillsätta en ordinarie jägmästare att låta det hela vara 
samt låta ifrågavarande arbeten skötas af extra tjänstemän? Vi veta ju icke, huru 
förhållandena komma att gestalta sig, när det stora förslag, hvilket många med mig 
vänta, kommer fram. Jag ställer mig därför på statsutskottets ståndpunkt vid 1900 
års riksdag och beder att på grund af de skäl, som förut anförts och nu yttrats af 
mig, få yrka bifall till reservationen. 
Herr statsrådet Petersson, Alfred: Kungl. Maj:t har i denna fråga varit utsatt 
för åtskillig kritik både för hvad Kungl. Maj:t icke har gjort och för hvad Kungl. 
Maj:t har gjort. Nåja, det får man ju finna sig uti, Jag vill emellertid med anled- 
