210 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
millioner kronor. Vill man göra en jämförelse med Preussens statsskogar, hvilkas 
areal är något mindre än Sveriges — Preussens statsskogar hafva en areal af 2!|, 
millioner hektar, medan den produktiva delen af de svenska statsskogarna inne- 
hålla nära 3 millioner hektar — finner man, att i stället för några få millioner 
kronors inkomst Preussens statsskogar lämna en nettoinkomst af, jag vill minnas, 
50 å 60 millioner kronor. Detta har naturligtvis icke uppnåtts på ett år, utan 
alltsedan 50 år tillbaka hafva Preussens statsskogar varit väl skötta. Men jämför 
man antalet af de personer, som 1 Preussen äro anställda för statsskogarnas skötsel, 
finner man, att för Preussens statsskogar med mindre areal än de svenska stats- 
skogarnas äro anställda skogstjänstemän till ett antal af 5,011, medan motsvarande 
siffra för våra statsskogar är allenast 511. Tror någon af herrarna, att vi utan ett 
större antal skogstjänstemän skola kunna åstadkomma hvad vi böra? Nej, för att 
vi i framtiden skola kunna få väsentligt högre inkomster af våra skogar, måste de 
i sydliga delen af landet skötas på ett annat sätt, och därför måste vi hafva skick- 
ligt och dugligt folk i tillräckligt antal. Antalet behöfver, jag vill ej säga 10-dubblas, 
men, för så vidt vi vilja hafva några afsevärdare inkomster af våra skogar, åtmin- 
stone fördubblas. 
Nu har som skäl för afslag äfven anförts, att 1900 års Riksdag afslog be- 
gäran om delning af Vadsbo revir, men månne icke man kan tänka sig, att 1900 
års Riksdag begick ett misstag? Skola vi nu, därför att 1900 års Riksdag begick 
ett misstag, fortsätta därmed i dag? 
Det är också framhållet, att man ej vill hafva partiella reformer. Ja, mina 
herrar, huru ofta hafva vi ej gått fram på de partiella reformernas väg? Och då 
nu Kungl. Maj:t begär ett anslag, såsom här blifvit ofta nämndt, i den rätta rikt- 
ningen, är det då skäl att afslå denna begäran? Nej, tvärtom, vi skola bifalla den 
under den förhoppning, att Kungl. Maj:t vill framlägga förslag om ytterligare del- 
ning af revir i södra Sverige, så att statens skogar skola kunna skötas lika bra 
som de enskildas och blifva ett exempel för de enskilde. 
Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till utskottets förslag. 
Andra Kammaren, 
Herr Wiklund: Herr talman, mina herrar! Som synes af detta betänkande, 
är jag en af reservanterna i denna punkt. Jag har för min del icke kunnat 
finna något egentligt skäl eller i allt fall ingen tvingande anledning att nu 
bifalla Kungl. Maj:ts förslag om definitiv delning af Vadsbo revir. Såsom herrarna 
torde erinra sig, var förslag om revirets delning före senast vid 1900 års riksdag 
och blef då såväl af statsutskottet som af Riksdagen afslaget. Sedan dess har, så 
vidt jag kunnat finna, ingenting inträffat, som kunnat göra en delning af reviret 
mera behöflig än hvad då var förhållandet. Revirets areal har under tiden min- 
skats med 1,158 har. Visserligen hafva inkomsterna under tiden något ökats, men 
därmed är väl ändå ej sagdt, att arbetet med revirets skötsel i samma mån ökats, 
ty denna ökning af inkomsterna torde väl, åtminstone i väsentlig mån, få tillskrifvas 
de förbättrade konjunkturer på trävarumarknaden, som på senare åren inträffat. 
Det är ju en väsentlig skillnad mellan trävarupriserna nu och för åtskilliga år sedan. 
Utskottet anför, att enligt meddelad uppgift inkomsterna å dessa skogar stigit från 
70,107 kronor år 1899 till omkring 147,500 kronor år 1906, men om man ser på 
den tabell öfver utgifterna till kronoskogarnas förvaltning, som är bifogad utskot- 
tets betänkande, finner man, att för hela riket upptagas utgifterna för afverkning, 
kolning, sågning och transport af skogseffekter, skogsodling och markberedning 
vägar, rågångsrensning och hägnad samt för dikning till öfver 700,000 kronor. Af 
detta belopp har omkring en tiondedel kommit på detta lilla revir. Resultatet är 
sålunda, om man jämför utgifterna med inkomsterna, icke så särdeles lysande, 
Emellertid skulle jag för min del trots allt detta kunnat vara med om Kungl. 
Maj:ts förslag, om jag trott, att en bättre och rationellare skötsel inom reviret där- 
med kunnat vinnas och följaktligen staten kunnat tillföras ökade inkomster, men 
jag tror icke, att detta blefve fallet, ty reviret är redan provisoriskt deladt, ehuru 
den ena revirförvaltaren endast innehar extra tjänst. Några ökade arbetskrafter 
skulle således icke tillföras reviret genom denna anordning, utan enda skillnaden 
