VADSBO REVIRS DELNING. 213 
6 Men äfven om man slår ihop dessa båda kategorier, är det icke faktiskt rik- 
tigt, att reviret minskats sedan 1900; och jag skall be att få söka visa detta. Den 
areal, som står under skogsstatens omedelbara vård och förvaltning, har ökats; det 
kan icke vara föremål för några olika meningar. Ty denna areal har, sedan domän- 
styrelsen år 1899 hos Kungl. Maj:t gjorde framställning om revirets delning, för- 
storats med 2,553 hektar; och sedan den kungl. propositionen afläts, äro inköpta 
ytterligare 574 hektar, så att revirets areal af sådan mark sedan den tiden har 
ökats med 3,127,199 hektar. Att totalsumman af mark, som på ett eller annat sätt 
hörde under reviret, år 1899 angifvits till 26,419 hektar, medan densamma nu upp- 
går till allenast 25,260 hektar, beror därpå, att jägmästaren förra gången tog in i 
sin uppgift till domänstyrelsen en Göta kanalbolag tillhörig skogsareal på ungefär 
2,980 hektar. Det var en oriktig uppgift, såsom det sedan har visat sig; ty Göta 
kanalbolags skog har egentligen icke stått under skogsstatens kontroll. Således, 
någon verklig minskning kan det icke talas om. 
Däremot kan det med fullt skäl och fog talas om en faktisk ökning af HL 
hektar, sådana förhållandena för närvarande äro. Men, mina herrar, det är icke 
blott arealen, som bör vara måttstocken på, huruvida detta revir bör delas eller 
icke delas. Det härvidlag bestämmande är tvärtom arbetet, som detta revir kräfver 
af sin förvaltare; och i det fallet får man icke jämföra detta revir här nere i södra 
Sverige med reviren i norra Sverige. För det första är ju tillväxten helt olika i 
södra och i norra Sverige; fackmän hafva i det fallet sagt mig, att, medan man 
kan räkna en kubikmeters tillväxt per år och hektar i norra Sverige, kan man 
beräkna 3 kubikmeters årlig tillväxt per hektar här nere i södra Sverige. Men det 
är ej blott detta, som utgör skillnaden; utan kommunikations- och afsättningsför- 
hållandena och de sätt, hvarpå skogstillgången tillgodogöres och omsättes i pen- 
ningar, äro så ofantligt olika här och där uppe. 
Här nere börja vi stå på den ståndpunkten, att vi kunna, åtminstone om vi 
verkligen vilja ået, drifva en intensiv skogsskötsel. Och det är just det, man börjat 
sträfva efter inom reviret i fråga. Detta visar sig också på de uppgifter, en talare 
på älfsborgsbänken nyss lämnade rörande stegringen af inkomsterna från reviret. 
Men skall man komma till en verkligt intensiv skogsskötsel, så kräfver detta också 
utgifter. Jag tror därför icke, att man skall vara så rädd för utgifterna i detta fall, 
då man har förhoppning om att inkomsterna skola stiga. 
Vi klaga icke så sällan här i Sverige öfver, att vi hafva så små inkomster af 
vår jämförelsevis stora areal af statsskogar; och man gör jämförelser med Tyskland. 
Ja, mina herrar, det är sant, att inkomsterna af våra skogar i förhållande till deras 
areal äro betydligt mindre än Tysklands inkomster af sina skogar. Detta beror ju 
på åtskilliga omständigheter, såsom olika tillväxtförhållanden och dylikt; men det 
beror enligt mitt förmenande i icke ringa grad just på den i Tyskland rådande 
större intensiteten i skogsskötseln. För att endast tala om revirens storlek, hafva 
t. ex. i Tyskland, och särskildt i Preussen, reviren en omfattning af allenast 1,000 
—10,000 hektar: i medeltal omkring 3,000 hektar; och i Preussen utgifvas i om- 
kostnader 50 procent, samt i Elsas-Lothringen 60 procent af bruttoinkomsterna. 
Således stå i Tyskland utgifterna i förhållande till inkomsterna väsentligt högre än 
hos oss. Här hålla vi oss omkring 30 procent; och ändå gå åtskilliga af dessa ut- 
gifter äfven till annat än direkt till skötseln af statens skogar. Skogsstaten hos 
oss har ju en del kontrollerande verksamhet i fråga om skogar, som faktiskt icke 
tillhöra staten, Detta tror jag vara synpunkter, som man icke bör förbise och 
glömma bort, då man bedömer en fråga som denna. 
Enligt mitt förmenande böra vi här på allvar se till, huruvida vi icke kunna 
komma till en mera intensiv skogsskötsel på våra statsskogar än hittills. Skola 
vi komma dit, så behöfves det större krafter och mera personal. Detta torde vi 
vara ense om lite hvar; och alla, som hafva en enskild ekonomisk drift, veta, att 
i våra dagar gäller det att hugga i och att icke draga sig för nödvändig ökning 
i utgifterna, om man skall kunna öka inkomsterna. 
Vadsbo revir erbjuder dessutom ett icke ringa arbete genom det stora antalet 
arrendatorer, som där finnas. De mindre arrendelotterna i reviret uppgå nämligen 
till ett antal af icke mindre än 105 stycken; och herrarna förstå, att revirförvaltaren 
måste hafva icke obetydligt arbete med att ordna förhållandet till alla dessa arren- 
datorer. Det skall hållas räkning med alla dessa, det skall verkställas ekonomiska 
besiktningar och syner, 0, S. V. 
