2160 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
Jag har velat säga detta, på samma gång jag ber att få förena mig med reser- 
vanten i hans yrkande. 
Chefen för jordbruksdepartementet, herr statsrådet Alfred Petersson: Jag tillät 
mig, då jag sist hade ordet, att nämna, att man vid bedömande af denna fråga 
icke uteslutande bör använda arealen som måttstock, och jag tror, att detta är en 
synpunkt, som måste beaktas. Herr Carl Persson har nyligen sagt, att om man nu 
delar Vadsbo revir i två, är det klart, att den areal, som hvartdera af dessa nya 
revir kommer att omfatta, blir grundläggande för storleken af andra revir, när man 
en gång skall göra en omorganisation och, om jag så får säga, företaga ett stor- 
skifte. Jag vill häremot säga, att någonting sådant icke kan komma i fråga. 
Man kommer vid pröfning af dessa frågor om delning af revir helt visst icke 
att gå — så att säga — efter linjal eller landtmäterikedja, utan man kommer att 
taga hänsyn till praktiska förhållanden och krafven på olika platser, och dessa 
kunna vara mycket olika. Till hvad jag förut sagt om Vadsbo revir beder jag få 
nämna, att till exempel inom detta revir virket delvis förädlas, innan det kommer 
i köpmannens hand. Här hugges det upp och sorteras, försågas delvis och föres 
fram till afsättningsorten, järnvägsstationen eller flottningsplatsen, Det är gifvet, 
att om staten genom sina tjänstemän utför en del af detta arbete, också en del 
förmåner komma densamma till del, i det att staten därigenom kommer att få större 
inkomster, än den eljest skulle få. Herr Carl Persson sade, att det satts i tvifvels- 
mål, huruvida man på inköpta kronoparker borde behålla sådana områden, som 
kunde lämpa sig för jordbruk och icke vore skogbärande och huruvida, om de 
bibehölles, de icke borde undantagas från skogsförvaltningen och ställas under 
domänintendenterna. Ja, denna hans uppfattning delar jag i vissa fall. Jag tror, att 
man, där belägenheten sådant medgifver, bör bemöda sig om att försälja inägojord 
och låta densamma komma i den mans hand, som odlar och upparbetar den. Men 
det finnes naturligtvis en del smärre områden, som ligga inuti kronoparkerna och 
dessa måste nog i de festa fall bibehållas. 
Herr Lindblad: Herr talman! Jag ber att få understödja den framställning, 
som gjorts från regeringens sida och jag gör det på grund af egen erfarenhet i 
liknande fall från Södermanland. Det händer understumdom, att man vid domän- 
uppskattning finner, att skogen i mellersta Sverige icke gifver den inkomst, som 
densamma borde kunna gifva, därest det funnes tillräcklig tillgång på skogstjänste- 
män: jägmästare och kronojägare. Långt ifrån att anse, att det nuvarande till- 
ståndet skulle kunna fortvara, hyser jag den uppfattningen, att det skulle vara för- 
enligt med en verkligt god ekonomi från statens sida att söka dela stora revir. 
Staten komme med all säkerhet att få igen de utgifter, som på detta sätt skulle 
utgå i form af aflöning till nya tjänstemän, i det att ett bättre resultat skulle upp- 
nås i afseende å skogens vård och skötsel. Det är icke tillbörligt, att domän- 
intendenterna gripa andra statens tjänstemän i ämbetet. De kunna dock under- 
stundom icke undgå att framhålla önskemål, som de praktiska uppskattningsmännen 
jämte domänintendenterna finna i sin praktik, om ock på sidan om saken. Själfva 
skogsuppskattning är i det väsentligaste hänvisad till jägmästarens bedömande, Vi 
se emellertid, huru man lider brist på arbetskrafter och just med afseende å detta 
mångtaliga gånger af oss konstaterade förhållande ber jag att få understödja rege- 
ringens framställning i detta fall. 
I fråga om önskvärdheten, att jägmästarna ej böra hafva något jordbruk att 
styra med, utan att detta måtte allestädes bli lagdt under domänintendents behand- 
ling, instämmer jag med herr Carl Persson. 
