LITTERATUR. 247 
3. Kulturer på gräsbeväxt mark tilltaga i växt genom gräsfiltens bort- 
tagande och markens luckring. 
4. Från det ungskogarna äro i störåldern är markens luckring på me- 
kanisk väg eller ännu bättre genom indrifning af svin i samband med på- 
förande af kalk eller märgel att rekommendera. 
För ljusälskande träd bör slutligen äfven komma i betraktande plante- 
ring af underväxt, därest markens näringshalt är så stor, att den kan med- 
gifva sådan. G. Sch. 
A. SCHWAPPACH: Begrindung und Erziehung von Waldbeständen 
unter Riicksichtnahme auf hohen Massenzuwachs und gute 
Holzqualität. (Deutsche Forst —Zeilung 1907, n:o 217). 
Här kan blott vara platsen att i största korthet beröra nämnda upp- 
sats, som utgjorde professor Schwappachs föredrag vid Landtbrukskongressen 
i Wien sistlidne maj. Föredraget innehöll dessutom föga af nytt men be- 
handlar ju ändock skogshushållningens viktigaste fråga. 
Schwappach framhåller först vikten af det rätta valet af trädarter, med 
hänsyn till afsättningsförhållanden. Detta kommer emellertid alltid att med- 
föra en del vanskligheter, emedan skogshushållningen måste baseras på så 
lång tidrymd, att den ej direkt kan följa med efterfrågan. 
Författaren ventilerar vidare frågan om blandade bestånd och framhål- 
ler den gruppvisa blandningen framför den stamvisa. 
En annan modern fordran lyder: Återvänd till naturen genom att an- 
vända blädning! Schwappach synes ej gilla denna appell och framhåller att 
de enformiga, likåldriga skogarna gifva större rentabilitet än urskogen. 
Rörande föryngringen lär trädarternas biologi, att det ej är nödvändigt 
att från början uppdraga alla trädslag lika tätt. Tvärtom böra lärk, silfver- 
gran och gran från början gifvas ett glesare förband, men ek och bok ett 
mycket tätt sådant. Tallen intager en mellanställning mellan dessa båda 
grupper. 
Med tanke härpå kan kulturkostnaden förminskas. 
I andra delen af sitt föredrag går förf. öfver att tala om själfva be- 
ståndsvården och framhäfver här ytterligare dels den biologiska och fysio- 
logiska skillnaden mellan skilda trädslag, särskildt mellan löf- och barrträ- 
den, dels ungdomstadiets stora betydelse för massa- och värdetillväxten. 
Silfvergran, gran och lärk skola ända till slutet af tidpunkten för den 
hastiga höjdtillväxten uppdragas så pass glest, att vid denna tidpunkt kro- 
nans längd upptager !/, af stammens hela höjd. Löfträden, ek och bok, 
böra efter ett mycket tätt plantbestånd tidigt gallras genom ofta återkom- 
mande gallringar af dåligt växande och sjuka stammar, tills de härigenom 
så småningom stå allt glesare. Tallen bör i stort sedt behandlas lika som 
eken och boken, dock något friare. För att befordra tjocklekstillväxten föras 
gallringarna mot slutet för trädens längdtillväxt så, att alla stammar med 
normala kronor få från alla sidor rum att fullt utveckla sig. 
För att erhålla godt gagnvirke framhäfves särskildt, att man bör kon- 
centrera sin uppmärktamhet på 
a) att starka kvistar undvikas, 
b) att årsringarna blifva lika breda och 
c) att så hög procent höstved som möjligt erhålles. 
