254 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
De ändringar kommittén föreslagit rörande uppbörden af medel för virke, 
som säljes under hand, kunna visserligen i många fall vara lämpliga, men 
de kunna ej genomföras :såsom allmän regel. I södra och mellersta landet, 
där postanstalter vanligen förekomma inom korta afstånd, torde det låta sig 
göra, att genom postanvisning insända medlen till ränteri, utan att detta för 
köparen medför egentlig olägenhet eller blifver betungande. Men i norra 
delarna af landet liksom ännu mångenstädes söderut torde systemets genom- 
förande i de flesta fall medföra afsevärda svårigheter för köparen. Ett stort 
antal köp af särskildt smärre virkespartier afslutas nämligen under jägmästa- 
rens resor och till en del ute i skogarna, såsom köp af enstaka vindfällda 
träd, af virke till tjärtunnor m. m. Virkesposternas värde kan belöpa sig 
till ett fåtal kronor eller ännu mindre. Ovanligt är icke att afståndet till 
närmaste postanstalt uppgår till en eller flera mil samt att ordnad gångpost 
icke till anstalten anordnats. Det synes då vara obilligt, att köparen skall 
för virke, hvaraf han kan vara omedelbart 1 behof, färdas till närmaste 
postanstalt och därefter för virkets utfående uppvisa B-blanketten och post- 
anvisningskvittot för kronojägaren. Detta kvitto måste tillika vara ' fullstän- 
digare än nu brukliga postkvitton äro för att utgöra ett säkert bevis för att 
det afser medel för en viss under hand såld virkespost, ty köparen skulle 
kunna hafva äfver& andra inbetalningar att fullgöra till ränteriet och kvittot 
afse en sådan till samma belopp som kostnaden för virkesposten. 
På samma gång domänstyrelsen sålunda hyser betänkligheter mot att 
söka allmänt tillämpa det sätt för uppbörd af försäljningsmedel, som kom- 
mittén föreslagit, får styrelsen tillika erinra därom, att förenkling därigenom 
icke skulle vinnas för skogsförvaltningen, ty B-blanketten kunde ej borttagas. 
Denna erfordrades nämligen fortfarande för kontroll af skogsmedelsförteck- 
ningen. Likväl anser styrelsen, att systemet bör kunna tillämpas mången- 
städes i södra och mellersta landet, särskildt inom revir, där underhands- 
försäljningarnas antal icke är stort och där postanstalternas läge är gynnsamt 
för ett dylikt uppbördssätt. I öfrigt anser styrelsen, att det bör få bero på 
köparen, huruvida han vill genom postanvisning kontant inbetala köpeskil- 
lingen, hvarigenom det kan beredas honom möjlighet att, när han så önskar, 
få betala äfven större belopp kontant än jägmästare är berättigad uppbära. 
Styrelsen anser sålunda med afseende härpå, att det bör anförtros åt sty- 
relsen att framdeles bestämma ej blott de revir, där uppbördsmetoden: skall 
i första hand tillämpas, utan ock den omfattning som åt metoden bör inom 
reviret gifvas, äfvensom att i mån så ske kan utsträcka metodens tillämp- 
ning. Dock torde vara nödigt, att Eders Kungl. Maj:t dessförinnan täcktes 
anbefalla länsstyrelserna att mottaga och redovisa sådana skogsmedel, som 
enligt det af kommittén ifrågasatta försäljningssättet till uppbördsförvaltningen 
insändas. 
I fråga om förändrade aflöningsförmåner för den ordinarie personalen vid 
skogsstaten har kommittén anfört bland annat, att det synes lämpligast, att för 
jägmästarnes expedition och arkiv beredes plats i deras bostäder och att behörig 
hänsyn härtill tages vid aflöningens bestämmande. Att nöjaktigt afväga huru 
stor ökning i aflöningen med afseende härpå bör ifrågakomma torde vara svårt 
och synes ej hafva lyckats för kommittén. Reviren växla med afseende härpå 
