256 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
både duglighet och arbetsintensitet nu måste ställas högre än för fem år 
sedan. Särskildt får styrelsen i detta afseende framhålla, att åt arbetet ute 
i skogarna måste ägnas längre tid. Men om detta skall kunna ske i nödig 
omfattning, så måste respenningarna högst väsentligt ökas: Kan tjänsteman- 
nen visa, att han på resor användt hela sitt reseanslag, torde det vara svårt 
att af honom fordra än ytterligare tjänsteresor, äfven om de äro än så nödiga, 
ty tjänstemannen skulle i så fall på resor i statens tjänst uppoffra egna 
medel. 
Kommittén har föreslagit, 
att aflöningen å stat för öfverjägmästare skulle bestämmas till 6,600 
kronor, däraf 4,000 kronor i lön och 2,600 kronor i tjänstgöringspenningar, 
hvärtill kunde komma ett ålderstillägg efter fem år med 600 kronor; samt 
att å stat må för öfverjägmästare uppföras respenningar att utgå i Luleå, 
Skellefteå, Umeå och Mellersta Norrlands distrikt med 1,300 kronor, i Gäfle- 
Dala distrikt och Bergslagsdistriktet med 1,100 kronor, i Östra och Västra 
distrikten samt i Smålands distrikt med 1,000 kronor och i Södra distriktet 
med 800 kronor. 
Domänstyrelsen anser sig böra fästa uppmärksamhet därpå, att enligt 
detta förslag dels tjänstgöringspenningarna skulle blifva lika för hela riket, 
dels allenast tre grader komma att förefinnas i respenningarnas belopp. 
Häremot får styrelsen anmärka, a// tjänstgöringen norrut i följd af strängare 
klimat, sämre kommunikationer, längre afstånd m. m. är för hälsa och kraf- 
ter mera pröfvande än i södra och mellersta delarna af landet, a// den där- 
för fordrar en starkare fysik för att ej medföra kroppslig öfveransträngning, 
aft den tidigare bryter tjänstemannens hälsa och tvingar honom på ett eller 
annat sätt söka återvinna denna, a4/ tjänstgöringen ute såväl sommar (under 
myggtiden) som vinter (under den strängaste kylan) är förenad med afse- 
värda umbäranden samt aft i stort sedt lefnadskostnaderna äro större i Norr- 
land än i mellersta och södra delarna af landet. Arbetet i norra delarna 
af landet bör härför, äfven om det icke upptager längre tid än i södra 
och mellersta delarna, vara bättre betalt än därstädes. Där fri konkurrens 
på arbetsmarknaden gör sig gällande, visar sig i sådant afseende tydligt 
följderna häraf. Större privata skogsägare måste i Norrland betala helt andra 
löner till skogsförvaltare än i södra och mellersta landet. Det är ej ovan- 
ligt, att en duglig privat skogsförvaltare särskildt i öfre Norrland betingar 
sig en aflöning af 10 å 12 tusen kronor, i vissa fall ännu mera, medan 
söderut äfven de bästa skogsförvaltare på våra största skogspossessioner måste 
nöja sig med blygsammare villkor. Likväl kan man ej förmärka, att de 
högre lönerna norrut kväfva längtan mot söder till blidare klimat och mindre 
hälsofarligt arbete. 
Äfven staten bör för att kunna påräkna fullgoda arbetskrafter för den 
norrländska skogshushållningen bereda tjänstemännen därstädes bättre villkor 
än längre söderut. Denna princip har ock i vissa fall vunnit tillämpning, 
hvarvid den ökade löneförmånen norrut benämnts »ortstillägg». Detta orts- 
tillägg utgår äfven om tjänstgöringen öfvervägande äger rum inomhus, ehuru 
det i sådant fall är mindre påkalladt. Skogsstatens mest maktpåliggande 
tjänstgöring är förlagd till det fria i skogarna, äfven då de, såsom förhål- 
landet är med öfverjägmästarne, äro bosatta i städer. Det är dock resorna 
i skogarna, som hufvudsakligen skola vara bestämmande för tjänstgörings- 
