SKOGSBIOLOGISKA STUDIER INOM VILHELMINA SOCKENS FJÄLLTRAKTER. 275 
Såsom det framgår af denna tabell, äro höjdgränserna mycket va- 
rierande. De äro ej markerade, skarpt förlöpande linjer. Sålunda når 
ej samma trädslag samma höjd å olika ställen, utan varierar gränsen 
ofta med ett hundra-tal meter. Detta gäller såväl barrträden som björken. 
Å höjdgränsen inverkande faktorer. De faktorer, som härvid verka 
mest afgörande, synas mig vara: 
Läget. Ett för vindar skyddadt läge medför i regel en stegring at 
höjdgränsen. Dylika lägen erbjuda bäck- och erosionsdalar. Fjällets 
höjd och form är i detta afseende äfven af betydelse. Å ett relativt 
lågt och till sina former afrundadt fjäll når skogen ej samma höjd som 
å ett högre, mera djärft uppbyggdt fjäll. I senare fallet synes nämligen 
själfva fjälltoppen bryta stormarna och erbjuda ett lä för den nedanför 
växande skogen." 
Expositionen. Sydlig exposition gynnar skogsgränsens höjning i re- 
gel, ehuruväl förskjutningar äfven härvidlag kunna äga rum. 
Markens fysikaliska natur. Torr, steril mark verkar sänkande på 
skogsgränsen. Exempel härpå ser man ofta vid mindre bäckar, utefter 
hvilka björken i den fuktiga marken når afsevärdt längre upp än å den 
bredvidliggande, torrare marken. 
Vissa branta fjällsluttningar äro stundom öfversållade af från öfre 
delar af fjället lösryckt och nedrasadt material, hvilket vid hvarje snö- 
smältning erhåller nytt tillskott. De plantor, som tilläfventyrs här spira 
upp, spolieras regelbundet hvarje vår och kommer så fjällsluttningen att 
ständigt ligga kal. Exempel härpå erbjuder norra sluttningen af fjällen 
Klitvallen och Grapsan, där skogsgränsen ligger 90 meter lägre än a 
öfriga sidor af fjällen. 
Ofta utbreder sig nedanför själfva fjällfoten vidsträcka myrtrakter, 
som erbjuda ett svårt hinder för skogen. Så är exempelvis förhållan- 
det vid östra sidan af Satsfjället, hvarest granskogsgränsen, hindrad i 
sitt framryckande af en större myr, ligger minst 50 meter lägre än den 
normalt borde göra. 
Såsom det framgår af det sagda, är det tydligen rätt vanskligt att 
fastslå bestämda tal för trädens höjdgränser inom ett visst område. Bort- 
! Dr A. de Quervain framhåller i »Die Hebung der atmosphärischen Isothermen in den 
Schweizer Alpen etc.» att större fjällmassiv hafva skogsgränsen förlagd högre upp än mindre. 
Orsaken härtill är den, att temperatursänkningen med stigande höjd försiggår relativt sakta 
å större bergmassor. Dessa tilldela nämligen genom sin större utstrålning den omgifvande 
atmosfären ett ej obetydligt värmetillskott. Ifrågavarande fjällmassor torde dock vara allt 
för obetydliga till sin utsträckning för att ett dylikt förhållande skulle äga rum. Åtmin- 
stone har jag ej genom mina observationer kunnat konstatera en inverkan i denna riktning 
I de norrbottniska fjällen däremot, som genom sin större mäktighet mera äga karaktären af 
högfjäll, bör dock en dylik inverkan genom ingående undersökningar kunna påvisas. 
