288 F. AMINOFI, 
Örter: Mulgedium alpinum, Solidago Virgaurea, Melampyrum pratense, Gera- 
nium silvaticum, Epilobium angustfolium, Equisetum silvaticum, Polypodium Drvopteris. 
Gräs: AÅAira flexuosa, Anthoxanthum odoratum. 
Dessa mossrika skogar äro i allmänhet af god växtlighet och synes 
reproduktionen inom dem försiggå utan svårighet. 
Å några lokaler såsom å södra sluttningen af Henriksfjället är an- 
märkt en till den hedartade kategorien hänförlig typ, som skulle kunna 
betecknas som »7äesrik. Den uppträder helst å starkt stenbunden mark 
och företer därvid mycket dålig växlighet. Risskiktet är här till den 
grad tätt, att mosstäcket så godt som förkväfts. Endast fläckvis anträf- 
fas en och annan mosstufva. 
Ris: Lmpetrum nmgrum, Phyllodoce cerulea, Vaccinium uliginosum, Myrtil- 
lus och vitis idea. 
Mossor: IHylocomium parietinum och proliferum, Dicranum fuscescens (2) 
Örter:  Pedicularis lapponica ymnig samt bl. a. Cornus suecica, Melam- 
pyrum pratense, Solidago Virgaurea, (reranium silvaticum, Trientalis europaa, Pvrola 
secunda, Polypodium Drvopteris, 
Denna ris-rika typ, som är ringa representerad inom området och 
synes vara karaktäristisk för de sämsta af granen bevuxna markerna, 
återfinnes dock någon gång äfven å godartad mark. Så är exempelvis 
förhållandet å en trakt norr om Krutsjön. Den synes här ha uppkom- 
mit genom en invasion af Empetrum med ty åtföljande försvinnande af 
Vaccinium Myrtillus m. fl. Empetrum växer här i ytterligt täta mat- 
tor. Det slingrar sig som en klängeväxt efter buskar och plantor, hvilka 
senare det i vissa fall rent af öfverväxer. Om de ock ej häraf lida 
direkt men, utan så småningom repa sig, torde de dock i hög grad 
hämmas i sin växt. Då detta täta risskikt äfvenledes lägger hinder i 
vägen för reproduktionen, är det att förmoda, att Empetrum vid ymnig 
förekomst utöfvar degenererande inflytande å de hedartade granbe- 
stånden. ' 
Öfversta bältet af granskogen upp emot fjället tillhör vanligen den 
ängsartade eller örtrika typen, som alltså uppträder å samma slags lo- 
kaler som ängsartade björkskogar, d. v. s. branta fjällsluttningar, ymnigt 
bevattnade af fjällbäckar. Då granen å dylik mark står i fullt skyddadt 
läge, t. ex. nedom någon lodrätt stupande berghäll, når den afsevärd 
utveckling så till höjd som groflek. En höjd om 20 meter och bröst- 
höjdsdiameter om 45 cm. är ingen ovanlig företeelse. Markbetäckningen 
är i dessa granskogar tämligen öfverensstämmande med densamma i 
björkskogar af ängsartad typ, d. v. s. bestående af ett frodigt örtbe- 
stånd, hvilket dock på intet sätt tyckes vara till hinder för föryngringen. 
1 Jämför E. Henning: Studier öfver vegetationsförh, i Jämtland etc. Stockholm 
1895, 5. 31. 
