292 F. AMINOFF. 
dersökta plantor ha nått »brösthöjd» vid i medeltal 25 års ålder. En 
bidragande orsak härtill är möjligen äfven den, att snön å de flacka, 
öppna tallhedarna i allmänhet når mindre mäktighet än i »granlanden» 
äfvensom därstädes hastigare afsmälter om våren. 
Tallbestånden förete föga omväxling och tillhöra uteslutande den 
hedartade typen — en följd af steriliteten å de lokaler, dit de äro 
inskränkta (se fig. 11). Tallheden utmärkes af ett väl utbildadt laftäcke, 
här och där dock afbrutet af mossfläckar. Risskiktet är tämligen rik- 
ligt, ört- och gräsvegetationen däremot fattiga. 
Lafvar:  Cladina silvatica och rangiferina, Stereocaulon pascale ymniga; 
dessutom bl. a. Cetraria islandica, Nephroma arcticum, Peltigera aphtosa. 
Mossor:  Dicranum spurium, Hyvlocomium parietinm, Polytrichum jun- 
x 
perinum " strictum m. f. 
Ris: Empetrum mgrum, Vaccimum vitis idea, Myrtillus och uliginosum 
Örter: bl. a. Melampyrum pratense, Solidago Virgaurea. 
Gräs: bl. a. Festuca rubra, Aira flexuosa, Agrostis borealis. 
Tallheden kräfver mer än andra beståndstyper i tjälltrakterna en 
försiktig omvårdnad. För kraftiga glesställningar synas kunna leda 
därtill att tallheden genom invandring af rent subalpina växter omvand- 
las till fjällhed. En utveckling i denna riktning har jag iakttagit å tall- 
heden söder om Bergsjöån vid byn Kittelfjäll. Denna hed, som, enligt 
uppgift och af alla tecken att döma, fordom varit rikt bevuxen med 
tall har för längre tid tillbaka öfvergäåtts af eld. Härpå följande för 
stark beskattning af kvarvarande beståndet har föranledt dettas utgles- 
nande till den grad, att numera endast enstaka, spridda tallar finnas 
kvar. Å den härigenom för sol och vind blottade marken förefinnas 
nu i ymnighet så typiska fjällhedsväxter som exempelvis Saxifraga 
oppositifolia och Cerastium alpinum; detta å endast c:a 520 meters höjd 
ö.h. Då jag icke å någon annan talltrakt inom området funnit en lik- 
nande vegetation, är jag starkt benägen förmoda, att denna flora såsom 
en följd af den starka glesställningen invandrat från det närbelägna 
Borkafjället och därmed gifvit tallheden karaktären af fjällhed — en 
fingervisning att förfara med varsamhet vid behandlingen af dessa tall- 
hedar, å hvilka reproduktionen, äfven där störande ingrepp ej skett, 
med så ytterlig svårighet försiggår.” 
1! R. Sernander omnämner i »Studier öfver vegetationen i mellersta Skandinaviens 
fjälltrakter», Sthlm 1899 s. 8 analoga fall särskildt från trakten af Röros, hvarest hänsyns- 
lösa afverkningar förnämligast af tall resulterat i en formlig nedvandring af fjällheden. 
