1917. No. I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. 3 
dig at underseke de modifikationer i den Wallerske degeneration, som 
indtræder under de forskjellige nye livsvilkaar — eftersom nervesegmentet 
overfertes til sin egen eiermand, eller til et andet dyr av samme art, 
eller til et dyr av en anden art. Dette undersoktes med visse intervaller 
gjennem et tidsrum av ca. 2—3 uker, som omtrent svarer til det vanlige 
forlep av de karakteristiske stadier i den Wallerske degeneration. Der 
blev herunder særlig lagt vegt paa at utforske de Schwannske cellers 
forhold. ' 
Aksecylinderens regeneration i det transplanterte nervesegment utgjer 
det centrale punkt i undersekelsen, og frembyder den største interesse, 
fordi dannelsen av dette nervese element repraesenterer nerveregenerationens 
endelige histologiske resultat og bestemmer den grad av funktion, som ner- 
ven tilslut beholder. . 
Spørsmaalet om funktionen har den aller største praktiske kirurgiske 
interesse — og opmerksomheten har ogsaa været rettet mot dette, skjønt 
vanskeligheterne ved at bestemme nervefunktion hos dyr er ret store. 
Gjælder det — som ved n. ischiadicus — en blandet nerve, kan man 
undersøke paa sensibilitet og* motilitet. 
Sensibiliteten er — hvad enten den undersøkes paa huden med 
naalestik f. eks. eller under blotlæggelse av nerven ved mekanisk eller 
elektrisk irritation av denne — en altfor upaalidelig indikator, til at den 
skal kunne brukes som et eksakt maal for nervefunktion. Baade mulig- 
heten av tilstedeværende anastomoser (ARLOING et TRIPIER: Sensibilité ré- 
currente) og endnu mere den tvil og usikkerhet, man maa nære ved tyd- 
ningen av dyrets maate at reagere paa, gjør resultaterne av en saadan 
undersøkelse temmelig værdiløse. 
Der er imidlertid netop for n. ischiadicus’ vedkommende et tegn, som 
ikke er uten betydning til bedømmelse av nervefunktion bortset fra motili- 
teten, og det er decubitussaaret paa hælen. Hvor meget man tør slutte 
av dettes forhold, skal nærmere omtales senere. 
Tilbake staar da motilitetsprøven. Den direkte irritation av den blotlagte 
nerve ved faradisk strøm gir uten resiko for feiltagelser præcis oplysning om 
funktionen. Men dette er ogsaa den eneste eksakte metode. Rigtignok har man 
under dyrets volontære bevægelser ved gang anledning til at danne sig et 
begrep om funktionen, men paalidelig er dette ikke. Hos katten f. eks. er 
det ofte meget vanskelig at iagtta nogen forandring i benets bevægelser, 
like efter at n. ischiadicus er skaaret over, idet laarets muskler tildels 
overtar lægge- og fotmusklers funktion og maskerer paralysen. Ved hvert 
skridt dyret tar, løfter det ekstremiteten høiere, fører den derpaa kraftig 
forover, og i det øieblik poten rører jorden, føres benet kraftig baktil, saa 
