6 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. = M.-N. KI. 
For at studere de Schwannske celler har jeg anvendt en teknik, som 
likeledes er anvendt av NAGEOTTE. Fiksation av nerven i Liq. de Dominici 
med formol, derpaa dissociation og farvning med hæmatoxylin (efter jern- 
alun beisning) uten at passere alkohol. Man ser da den store ovale, noget 
flattrykte Schwannske kjerne omtrent midt i det interannulære avsnit om- 
git av en perinukleær klat protoplasma; fra dette utgaar til begge sider et 
tyndt sler av protoplasma, forsterket med flere longitudinelle protoplasma- 
striper, der 1 det interannulære avsnit danner et stormasket protoplasmanet. 
De Schmidt-Lantermannske indsneringer er ufarvede, hvilket viser, at de 
er uavhængige av de Schwannske cellers protoplasma. Ved hver Ran- 
VIERS indsnering blir de protoplasmatiske baand sterkere og bredere, og 
maskerne er mindre, da netverket blir tættere; protoplasmabaandene loper 
ut i et cirkulært protoplasmalag, som omgir indsneringen, og meget ofte 
ser man, at de longitudinelle protoplasmabaand paa hver side av indsne- 
ringen er placert det ene i forlengelsen av det andet, saaledes at det 
ene fortsætter sig direkte 1 det andet paa den anden side av indsneringen. 
Dette viser, at de Schwannske celler i de forskjellige interannulære avsnit 
staar 1 forbindelse med hinanden indbyrdes og, som paavist av NAGEOTTE, 
danner et syncytium, som uten avbrytelse følger nerven fra dens begyn- 
delse til enden. 
Den Wallerske degeneration. 
Naar en perifer nerve overskjæres, saa dens forbindelse med ganglie- 
cellen, nevronets kjerneholdige del, avbrytes, indtræder i det perifere seg- 
ment en typisk degenerationsproces, som har faat navn den Wallerske 
degeneration. Den repræsenterer en noksaa enkel protoplasma-nekrobiose, 
hvis ferste stadium som bekjendt bestaar deri, at nervefibrene fragmenteres 
inde i den Schwannske skede. — Ved sin struktur og ved den lethet, 
hvormed de kan haandteres, danner nervefibrene et overmaade gunstig 
objekt for studium av denne slags protoplasmaded. 
Processen studeres i sin begyndelse bedst paa friske, ufikserte og 
ufarvede preeparater. 
Det forste fænomen er, at aksecylinderen mister sit fysiologiske edem 
og retraherer sig fra myelinskeden, saa den overalt faar en diameter, som 
den ellers kun har ved Ranviers indsneringer. Den findes nu i centrum 
av den endnu intakte myelinskede, omgit av et vaeskelag. — 
Litt senere — efter 1 eller 2 dage — indtræder en kornet degeneration 
av den retraherte aksecylinder. Væsken, som omgir den, viser en eien- 
dommelig forandring, idet den deler sig i 2 deler. — Den ene, som synes 
