1917. No. I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. II 
BrrHE gjentok PHiLIPPEAUX’ og VuLPIANS forsek og resecerte hos 
nogle faa dage gamle pattedyr n. isch. med dislokation av enderne for at 
utelukke forening og etablering av fysiologisk kontinuitet. BETHE fandt 
under disse betingelser, hvorved han anser det absolut utelukket, at nerve- 
fibre trænger ind i den perifere stump fra den centrale — i et visst antal 
tilfælder en makroskopisk og mikroskopisk absolut avbrytelse av segmen- 
terne og samtidig en mere eller mindre fremskreden regeneration av det 
perifere, der viste elektrisk irritabilitet. Dette saavelsom hans paastaaede 
bekræftelse av v. Büngners observation av de forskjellige utviklingstrin av 
de Schwannske celler til unge nervefibre bragte BETHE til at anse den 
autogene regeneration i perifere nerver efter overskjæring som mulig. 
Enhver nydannet aksecylinder skal være resultatet av et samarbeide 
mellem talrike Schwannske celler, i hvis protoplasma nervefibrillerne ut- 
differentieres. Det Schwannske celleprotoplasma danner paralelle baand, 
hvori utdifferentieres et granulert perifert og et længdestripet centralt 
skikt. I nærheten av kjernerne opstaar der diskontinuerlige nevrofibriller, 
som smelter sammen til en kontinuerlig aksecylinder. 
Disse nydannede fibre er dog, naar det perifere segment paany gjen. 
nemskjæres, hjemfaldne til degeneration, og BETHE antar derfor, at de 
uvægerlig gaar til grunde, hvis de unddrages den trofiske virkning fra den 
centrale ende; denne indflydelse er saa betydelig, at »et nervesegments 
regenerationsevne er saa meget kraftigere, jo nærmere det ligger det til- 
svarende nervecentrum«. 
Laeren om den autogene regeneration av det perifere segment har en 
ivrig forsvarer i HENRIKSEN, som 1 1903 og senest i 1913 publicerte sine 
undersekelser, hvis resultater forfatteren tyder derhen, at aksecylinderen 
nydannes fra neurilemkjernerne, som omgir sig med protoplasma. 
Den nye fotografiske metode til farvning av nevrofibrillerne, som ind- 
fortes i 1905 av Ramon v Cayjat, tillot opfinderen et særdeles præcist 
studium av regenerationsprocesserne i aksecylinderen, nervefiberens vigtig- 
ste del. Cajar underkastet BETHES lere en tilintetgjerende kritik; resul- 
tatet av disse hans fundamentale undersekelser er uangripelige, og arbeidet 
er det vigtigste dokument fra den monogenistiske leir. CajArs konklusio- 
ner skal kort refereres: 
I. Ved alle eksperimenter med dislokation, resektion og vanskeliggjerelse 
av regenerationen efter BETHEs monster findes der et nervefibredrag, 
som stammer fra den centrale ende og i størsteparten av tilfældene 
rækker hen til det perifere segment og trænger ind i dette. 
2. De Schwannske protoplasmastrenge, som optræder i den degenererte 
perifere stump, danner ikke nye fibre, men indskrænker sig til at til- 
