I2 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. M.-N. KI. 
trække de fra arret kommende og opta dem i sig. Det stettes ved 
felgende iagttagelser: 
a. Den direkte fortsættelse av fibrene fra den centrale stump til arret 
og herfra til det perifere segment. 
b. I tilfælde av umiddelbar forening av de 2 nerveender sees nye 
aksecylindre i den perifere stump allerede fra 8de dag, d. v.s. 
længe for de Büngnerske fibre har dannet sig. 
c. Mangelen paa overgang mellem disse protoplasmabaand og nerve- 
fibrenes optræden; disse dukker pludselig op midt inde i strengen. 
d. De av mange forfattere observerte allerede tidlig tilstedevaerende 
aksecylindre, som ligger mellem protoplasmabaandene. 
e. Den direkte iagttagelse av den frie ende av de i det periferes eg- 
ment indtrængende aksecylindre, som naesten konstant er forsynt 
med en protoplasmakolbe, der er rettet mot periferien. 
f. Den absolute mangel paa diskontinuitet ved utspringsstedet for 
den perifere endes nye fibre, saaledes som det antages av v. Bünc- 
NER og polygenisterne. 
g. Den store forskjel i fibrenes antal i den perifere stump i tilfzelder, 
hvor overskjæringen kompliceres med resektion og dislokation av 
stumperne. Mens den perifere stumps centrale ende i tilfælder, 
hvor der er ubetydelige hindringer for utvoksningen, synes fuld- 
steendig innervert efter 15—20 dage, er der i det perifere seg- 
ment endog efter 2—2!/, md. ingen eller et ubetydelig antal akse- 
cylindre, hvis utvoksningen vanskeliggjeres ved dislokation av 
nerveenderne eller resektion av et sterre stykke. Saadanne uregel- 
mæssigheter, som let forklares ved kontinuitetsleren, er ikke for- 
enelige med den polygenistiske teori. 
3. Naar de 2 ender av den overskaarne nerve forblir i nærheten av hin- 
anden, repræsenterer flertallet av de nye fibre i det perifere segment 
den direkte forlengelse av den præeksisterende aksecylinder i det 
centrale segment. Kun i det intermediære ar findes nogen spaltninger. 
Men er der hindring for utvoksningen, saa kommer der foruten en 
nydannelse av fibre ved direkte forlængelse en multiplikation av fibre 
ved forgreninger, som begynder i arret og naar sit maksimum ved det 
perifere segments hilus. 
4. Det er sandsynlig, at de nye fibres vekst, forgrening og orientering ledes 
av kemotaktiske kræfter fra de Schwannske celler i den perifere stump. 
Et særdeles vigtig indlæg til fordel for den monogenistiske teori er 
PERRONCITOS arbeide fra 1907. Han meddeler her en række nye obser- 
