28 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. M.-N. Kl. 
op blod fra en av dyrets karotider efter en metode, der ferst er angit av 
DELEZENNE. Blodet stremmer gjennem en glaskanyle, der forut er sterili- 
seret i olje, ned i parafinerte, isavkjelte glas. Disse centrifugeres kraftig 
i 4—5 minuter under isavkjeling, hvorved plasmaet skiller sig fra blod- 
legemerne. 
Paa denne maate kan plasma holdes flytende noksaa længe. Hvis 
blodet paa sin vei fra arterien til den parafinerte tube ikke er tilblandet 
vaevssaft, kan plasma av kaniner, katter og hunde holdes flytende paa is i 
timer og henseplasma endog i uker. Marsvinplasma koagulerer derimot 
raskt trods al forsigtighet. 
De vaevsstykker, som skal dyrkes, maa være i god kondition, og bedst 
tages de direkte fra et levende dyr. Fra dette bringes stykket over i Rin- 
gers væske av legemstemperatur og dissekeres i et urglas med kataraktkniv 
og en naal til stykker av sterrelse som et knappenaalshode, og feres med 
naalespidsen over paa et stort dækglas, hvor der allerede er anbragt en 
draape flytende plasma. 
Bragt i forbindelse med væv og glasplaten koagulerer nu plasma- 
draapen naesten straks. Dækglasset vendes rundt, sættes paa et uthulet 
objektglas, der forsegles med parafin, og det hele gaar i en termostat av 
38 —39? C. 
Til iagttagelse av de voksende kulturer anvendes et mikroskop, der 
staar i en termostat av samme temperatur; hit kan de uten fare for livet 
flyttes naarsomhelst og observeres, saalænge man onsker. 
Efter CARRELS og Burrows’ første eksperimenter med dyrkning av væv 
in vitro har deres metode vaeret anvendt av flere undersekere i forskjellige 
øjemed (LAMBERT og Hanes, Lewis og Lewis, RurH, BRAUS, INGEBRIGTSEN, 
Happa, OrPzL, Lors og FLEISCHER, WHIPPEL og McWHORTER, CHAMPY, WAL- 
TON og EBELING), og vaevskultur-metoden har allerede git resultater, som er 
av betydelig interesse i den almindelige cellebiologi. Men den har 
ogsaa været gjenstand for kritik, og kritiken har særlig været vaaken 
i Frankrige. Her paastod Joy allerede i 1910, at hvad CARREL hadde 
opnaadd, ikke var kultur av vaev, men kun nekrobiose og overleven av nogen 
faa celler. 
Senere har CHamry, som selv har arbeidet med metoden, og hvis dom 
derfor er av større interesse, diskutert, hvorvidt man ved CARRELS og 
Burrows’ fremgangsmaate virkelig kan dyrke væv. Det er saaledes efter 
Cuampy uberettiget at si, at der dannes nyretubuli i kultur av nyrevaev. 
Og Cuampy fester isteden opmerksomheten paa den dedifferentiation, som 
finder sted blandt de i plasmaet voksende celler, idet de mister sine op- 
rindelige karakterer og antar et indifferent utseende. Som resultat av sine 
