1917. No. I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. 29 
sidste undersekelser av 1914 meddeler imidlertid CHAMPY noget andet. 
Han har nemlig fundet, at naar man dyrker vævsstykker, som er sam- 
mensat av epitel og bindevæv — og det gjer man jo ufrivillig ved dyrk- 
ning av alt epitelialt væv — saa observerer man ingen dedifferentiering, 
men epitelet danner med bindevaevet saa at si et elementaert organ. 
Det av Cuawrx diskuterte spersmaal har jeg selv allerede fer ham gjort 
til gjenstand for undersekelser og skal derom bemerke felgende: 
At skjelne mellem celleemigration og cellemultiplikation i en kultur 
kan være vanskelig, da saagodtsom alle celler viser ameboide bevægelser 
i plasma; ja dette gjælder endog de heit differentierte celler fra cornea. 
Direkte iagttagelse av delinger og mitoser beviser naturligvis celle- 
formering; men deri har CHAMPY ret, at man ikke kan tale om dyrkning 
av væv, medmindre der i plasmaet virkelig dannes nyt væv av og om- 
kring det oprindelige stykke. Et saadant væv av indifferent eller binde- 
vævsagtig natur nydannes som regel ved anlæggelse av plasmakulturer fra 
de fleste organer hos voksne dyr. Jeg fandt det saaledes i kulturer av 
milt, benmarv, hypofyse, gl. thyreoidea og peritoneum fra voksne katter, 
kaniner og marsvin. I de fleste kulturer kommer der ikke mere ut av det 
end dette bindevæv, hvis matriks er det i organet forekommende bindevæv. 
Men i et litet antal kulturer ser man noget andet. Fra gl. thyreoidea ny- 
dannes saaledes solide sammenhængende masser av celler, der har epitel- 
natur, og disse ordner sig i brede kolonner, der antyder begrænsning av 
alveollignende hulrum: Dette er saa karakteristisk for det i plasma vok- 
sende thyreoidea-epitel, at man ikke nøler med at gjenkjende det fra kul- 
tur til kultur. 
Og for kulturer av hypofysens forreste lap er Eiffeltaarn-lignende ko- 
lonner av tætliggende, epitellignende celler, som vokser ut i plasmaet, saa 
karakteristiske, at man ogsaa her er fuldt berettiget til at tale om kultur av 
specifike celler, d. v. s. dyrkning av væv. 
I kultur av nyrevæv har CARREL observert vekst epitelcellekolonner, 
der ligner nyretubuli. 
I kulturer, hvor saadanne for organet karakteristiske celleproliferationer 
forekommer, har jeg ikke set nogen dedifferentiation av disse celler i ıste 
generation. Men jeg har ikke anlagt subkulturer. Og det er meget rime- 
lig, at den av Cuampy omtalte dedifferentiation vilde indtræffe, hvis disse 
epitelceller fik vokse i nogen generationer. 
Heller ikke kan jeg bekræfte CHAmpys iagttagelse av det i kulturerne 
voksende bindevævs indflydelse paa epitelet. I mine kulturer har det 
stik motsatte forhold vaeret tilstede. I de kulturer, som viste rikelig vekst 
av bindevav, kom der ingen eller sparsom epitelproliferation, og de 
