30 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. 
M.-N. KI. 
specifike celler vokset kun ut i kulturer med ubetydelig eller ingen binde- 
veevsnydannelse. Hvilke faktorer der bestemmer, om det ene eller andet 
væv skal vokse, kjender vi jo ikke, og vi kan herom kun gjere os den 
nærliggende forestilling, at de kulturer, der viser vekst av specifike celler, 
sandsynligvis anlagdes og levet under de gunstigste vilkaar, hvori mange 
smaa detaljer spiller ind. Men av mine undersekelser fremgaar tydelig, at 
der er et motsaetningsforhold mellem vekst av specifike celler og binde- 
vævsceller i plasma, saa at vekst av bindevæv saa langt fra at begunstige 
epitelproliferation snarere hindrer den. Det samme har jeg fundet ved 
dyrkning av nervevæv, hvad jeg senere kommer tilbake til; i kulturer med 
rikelig bindevaevsproliferation er der ingen eller sparsom vekst av nerver 
og glia-væv. 
CARRELS og Burrows’ metode for dyrkning av væv har nu været 
prevet saa vidt, at man vet, hvad den kan yde, og den har overvundet det 
ferste stadium av reservert mottagelse. Dette skyldes ikke mindst CARRELS 
opdagelse, at embryonale bindevaevsceller kan holdes ilive in vitro og der 
multipliceres i det uendelige. 
CARREL fandt ferst, at cellernes fortsatte liv i subkulturer var avhæn- 
gig av tilstedeværende vævsekstrakt i det plasmatiske medium. Den 17de 
januar 1912 implantertes et litet stykke av et kyllinghjerte i plasma tilsat 
med litt vaevsekstrakt. Fra stykket vokset ut talrike bindevævsceller. Hver 
2den eller 3dje dag blev et litet stykke plasma indeholdende bindevævs- 
celler resecert ut av kulturen, vasket i Ringers væske og overfert til nyt 
plasma. I juni 1913 meddelte saa CARREL, at denne stamme bindevævs- 
celler hadde levet i 18 maaneder in vitro og gjennemgaat mer end 19a 
passager. De 18 maaneder hadde ikke indvirket paa dette bindevaevs 
vitalitet, det var ikke ældet, for dets proliferationsenergi var mindst like 
stor, om ikke større, end ved uttagelsen fra embryo ved iste gangs im- 
plantation, og den mængde væv, som var producert fra det lille stykke 
i de 18 maaneder, var meget stor. Disse forsek viser til evidens, at me- 
toden muliggjer virkelig dyrkning og nydannelse av levende væv utenfor 
organismen, og der kan ingen indvendinger reises mot CARRELS uttryk: 
»cellules vivent et se multiplient indéfiniment dans leur milieu de culture 
comme des microbes,» —  hvis teoretiske mulighet han har bevist ved 
praktiske forsek. 
Siden Harrisons grundlæggende eksperimenter i 1907— 10 har Bur- 
Rows, Lewis og Lewis, Marinesco og MINEA og INGEBRIGTSEN arbeidet 
med dyrkning av nervevæv utenfor organismen. HARRISON viste ved en lang 
række eksperimenter, at embryonalt froskevæv gjennemgaar en normal ut- 
