40 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. 
M.-N. KI. 
i en terminal protoplasmaansamling. Fibrene naar i lepet av 2—3 degn 
en længde av mere end 600 u. Efter selvimpregnation viser de utvokste 
fibriller i flere tilfælder en struktur og anordning, der paafaldende ligner 
regenerationsfænomenerne fra aksecylindrene i den centrale stump av en 
overskaaret nerve. Vi finder her igjen baade vekstkeller — (Cajats 
»Cône d'accroissement«) — og varikositeterne, og ved mine dyrkningsfor- 
sek har jeg direkte kunnet observere de ameboide bevægelser i vekstkol- 
berne, der av Cajar allerede for længe siden forutsattes som det fundamen- 
tale princip i unge nervefibres vekst. CaJAL opdaget i 1890 vekstkolberne 
i enden av embryonale nervefibre, og i 1899 uttaler han sig angaaende deres 
funktion saaledes: » Vekstkolben maa betragtes som en kelle eller spraengkile, 
utstyrt med overmaade fin felsomhet, med hurtige ameboide bevægelser og 
med en impulsiv kraft, der tillater den at presse sig frem og overvinde hin- 
dringer, den steter paa, og klemme sig frem i trange cellulære interstitier, 
indtil den naar sit bestemmelsessted.« Denne skarpsindige opfatning av vekst- 
kolberne, som Cajar kun støttet paa histologiske iagttagelser, bekræftedes 
helt ut ved Harrisons, Burrows’, Lewis’ og Lewis’ eksperimenter for de 
embryonale nervers vedkommende, og mine forsek med dyrkning av spinal- | 
ganglier fra unge pattedyr viser, at denne opfatning av vekstkolberne ikke | 
bare gjælder dem, man finder hos embryo, men vekstkolber som et regene- 
rationsfaenomen i nervesystemet i sin almindelighet. Marinescos og MinEas | 
eksperimenter med dyrkning av spinalganglier fra kaniner i plasma resulterte- 
ogsaa i utvoksning av fibre, der i spidsen var forsynet med vekstkolber. 
Denne regeneration av nervefibre fra spinalganglieceller er ikke noget 
enestaaende faenomen. Allerede i 1907 offentliggjorde NAGEOTTE endel over- 
maade interessante undersekelser over transplantation av spinalganglier til 
det subkutane væv paa eret hos kaniner. Ved at underseke ganglierne 
nogen tid efter transplantationen (fra 1 optil flere dage) fandt NAGEOTTE, at 
de fleste av gangliecellerne og særlig de centralt beliggende var dede, mens 
en del av de perifere hadde overlevet transplantationen, og denne hadde 
fremkaldt dannelsen av nye protoplasmafibre, der paa flere steder var vokset 
ut fra gangliecellen, saa at den fra at være unipolar var blit multipolar og 
hadde antat en komplicert og ofte eventyrlig form. 
Disse nydannede fibre har tilbeielighet til under sin vekst at kredse 
omkring den celle, hvorfra de er utsprunget, og de er i spidsen forsynt 
med typiske vekstkolber. — Lignende transplantationsforsek er utfort av 
ManixEsco og MiwEA, hvis resultater stemmer overens med NAGEOTTES; 
disse er ogsaa bekræftet av CaJaL. 
Heller ikke de regenerationsfænomener fra cortex cerebelli, som jeg 
har fundet ved dyrkning i plasma, er uten sidestykke. Rigtignok er der 
