52 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. M.-N. Kl. 
i nogen degeneration. Finder vi da i plasmaets konsistens eller struktur 
nogen forklaring paa dette? 
Det flytende plasma indeholder krystalloider i oplesning og kolloider 
i suspension. Koagulationen sammenlignedes allerede av Ranvier med en 
krystallisationsproces, og i sin skildring av fibrinnettet fremhæver EBERTH 
og SCHIMMELBUSCH, at dette egentlig ikke bestaar av traade, men av svakt 
lysbrytende naale, der kan sammenlignes med margarinsyrekrystaller. Ved 
ultramikroskopisk undersokelse av fibrinnettet har STÜBEL paavist dannelsen 
av krystalnaale under koagulationen, og jeg har, uten at kjende STÜBELS 
undersekelse og fer hans arbeide blev offentliggjort, ved fotografering av 
fibrinnetverket, under anvendelse av ultramikroskopiske metoder, paavist det 
samme; disse undersekelser har jeg endnu ikke publicert. (Fig. 36— 37.) 
Mellemrummene mellem plasmaets krystalnaale er optisk tomme. Det 
er rimelig at anta, at krystalnaalene er fibrin, og at mellemrummene inde- 
holder serum, hvis krystalloider er dissocierte og dialyserbare og derfor 
disponible for de i plasmaet levende celler; ja vi har et bevis for, at kry- 
stalloiderne er disponible, deri, at celler og vaev kan leve og formere sig 
i plasmaet; uten disponible krystalloider kan dette overhodet ikke ske. Vi 
maa derfor gaa ut fra, at de 1 koagulert plasma tilstedevaerende salte ogsaa 
er disponible for nervefiberen og dens myelinskede. Og dog degenererer 
den ikke i plasma. 
Ved sine mikroskopiske undersekelser av den Wallerske degeneration 
har NAGEoTTE fundet, at overflatespaendingen spiller en betydelig rolle 
som et fysikalsk aarsaksmoment i utviklingen av hele denne proces, uten 
at han nærmere præciserer hvorledes. 
Jeg ter ikke uttale nogen mening om betydningen av dette moment 
for degenerationens utebliven i plasma; det er mulig, at videnskapen om 
kolloidernes fysikalske kemi, som endnu er i sin vorden, vil kunne belyse 
spersmaalet. 
Med vor nuvarende viden om cellens fysiologi er det vanskelig at 
danne sig nogen præcis forestilling om, hvad der betinger ophævelsen av 
den Wallerske degeneration i plasma. Den Wallerske degeneration er en 
felge av nervefiberens adskillelse fra nevronets kjerneholdige del. Saavidt 
man vet, kan dele av dyriske cellers protoplasma ikke bestaa uden kjerne- 
substans, i ethvert fald er tilstedevaerende kjernesubstans nedvendig for re- 
generation og forplantning. NussBAUM har vist, at naar man gjennem- 
skjærer et infusorium, saaledes at det ene stykke indeholder kjerne, mens 
det andet er uten kjerne, da kan kun det kjerneholdige regenerere, d. v. s. 
ved nydannelse av de tapte dele igjen bli et fuldstændig infusorium, som 
kan formere sig. Det andet, kjernelese stykke kan ikke regenerere, kan 
