1917. No.I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. 5 
| on 
Scheiden heraus in die Kompressionsstelle vordringen«. MARINESCO mener 
ogsaa at ha iagttat utvoksning av Schwannske celler i arret. 
Dette er, hvad jeg herom har fundet anfert i litteraturen. Selv har jeg 
ikke set utvoksning av det Schwannske protoplasma fra det perifere avsnit av 
nerven in vivo. Men det utelukker ikke, at det har været der. Dette 
protoplasma farves svakt, og idet fibrene under boininger og slyngninger 
vokser ut i arvævet, kan det vaere vanskelig at danne sig et begrep om 
deres egentlige struktur og oprindelse, som i plasma fremtraeder langt kla- 
rere og her lettere lar sig utdifferentiere; i organismen kan det Schwann- 
ske protoplasma forveksles med det unge bindevav paa overskjærings- 
stedet. 
v. BÜNGNERS og STROEBES iagttagelser synes hos disse forskere ikke 
at ha efterlatt nogen tvil om protoplasmaets natur, og jeg tar det for givet, 
at en saadan utvoksning ogsaa forekommer i organismen. Hermed stemmer 
resultaterne av mine kulturforsek. 
I plasma er denne utvoksning meget energisk, og i lepet av 4—6 dage 
maaler protoplasmatraaden over !/, mm. 
Som nævnt i forrige kapitel har Cajar fremsat den hypotese, at 
vekst og bevægelser indenfor nervesystemet dirigeres av kemotaktiske 
kræfter. FoRsMANN viste ved eksperimenter, at kollodiumtuber fyldte med 
oplest nervesubstans virker positivt kemotaktisk paa de fra den centrale 
stump av en overskaaren nerve utvoksende nervefibre, som styrter sig ind i 
disse tuber, mens de ikke aenser dem, om de istedenfor nervesubstans er 
fyldt med detritus av milt, lever og andre organer. Den specifike til- 
trækning, som oplest nervesubstans ifelge disse eksperimenter skulde uteve 
paa voksende nervefibre, kalder ForsMANN nevrotropisme. 
CaJAL har modificert Forsmanns hypotese saaledes, at han tillægger 
— ikke de gamle tubers detritus — men protoplasmastrengene i den peri- 
fere stump, produktionen av de substanser, der virker tillokkende paa de 
unge fra den centrale stump utvoksende nervefibre, og anferer gode grunde 
herfor. 
Hermed være det, som det vil. Cajars kemotaktiske teori, for de fra 
den centrale ende utvoksende fibres orientering ind mot den perifere stump 
av den overskaarne nerve, forklarer smukt de fleste av de fzenomener, vi 
herunder meter. Det er en hypotese, som har megen sandsynlighet for 
sig, selv om det ikke er eksperimentelt bevist, at de Schwannske cellers 
protoplasma virker positivt kemotaktisk paa de utvoksende nervefibre. Vi 
vet, at disse kan vokse ut, enten saadan paavirkning fra de Schwannske 
celler er tilstede eller ei. Kommet over til den centrale ende av den peri- 
fere stump vokser nervefibrene uten nolen ind i denne, idet baade proto- 
