68 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. M.-N. KI. 
Kap.5. Daekning av defekter i perifere nerver ved fri 
transplantation. 
Det staar nu tilbake at underseke, om et nervesegment, der implan- 
teres i en nervedefekt mellem den centrale og den perifere stump, kan 
regenerere, og om den rolle, det herunder spiller, er saa betydelig, at en 
dækning av nervedefekter ved implantation av nervestykker kan faa nogen 
praktisk kirurgisk betydning. 
De første forsok paa en fri transplantation av nerver ind i en nerve- 
defekt gjordes av PHiLiPPEAUX og VULPIAN i 1870; disse forskere trans- 
planterte et 2 cm. langt segment av n.lingualis ind i en likestor defekt i 
n. hypoglossus paa samme hund. 5 av 7 forsek mislykkedes. Men i et 
tilfælde fandtes tegn paa regeneration. Ved elektrisk undersekelse 71 dage 
efter implantationen kom der rykning i den tilsvarende del av tungen, og 
ved histologisk undersokelse av det transplanterte stykke fandtes i dets 
centrale dele nydannede nervefibre. 
I 1880 transplanterte GLuck 3—4 cm. lange segmenter av n. ischia- 
dicus ind i likestore defekter i n. ischiadicus paa hens og fandt, at kontrol- 
dyr efter 8—10 uker var komplet paralytiske i angjældende nervegebet, 
mens de dyr, som hadde faat defekten daekket ved heteroplastisk trans- 
plantation, hvad motilitet angik befandt sig i samme tilstand, som om der 
var gjort primær nervesutur. GLuck refererer resultaterne av sine histo- 
logiske undersekelser; intet av transplantaterne er undersekt senere end 
21 dage efter transplantationen. 
Senere (i 1895) har Gruck fert disse forsek videre. Han gjorde da 
en autoplastik, idet der hos en hund resecertes 6 cm. av n. ischiadicus, 
stykket vendtes derpaa helt rundt og implantertes i defekten. Resektionen 
fulgtes av lammelse. Derefter bedredes funktionen langsomt, og 12 uker 
efter operationen var der komplet motilitet, sensibilitet og elektrisk irri- 
tabilitet. Den mikroskopiske undersekelse av transplantatet viste et stort 
antal normale (»intakte«) nervebundter. Av dette bemerkelsesværdige re- 
sultat trækker nu Gruck en del vidtgaaende slutninger angaaende regene- 
rationsmekanismen, som neppe er holdbare. 
