1917. No. I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. 83 
vil eksempelvis her kun nævne én saadan faktor: alderen. Vi vet endnu 
ikke med nogen grad av sikkerhet, om der er nogen aldersgrænse for 
forekomsten av nerveregeneration hos mennesker. Vi vet kun, at nerve- 
regeneration hos baade mennesker og dyr er livligere, jo yngre individet 
er. Og netop dette moment, der maa tillaegges kapital betydning for pro- 
gnosen av en nervelæsion, har man ofret liten omtanke, og i en del av re- 
feraterne av de utferte nervetransplantationer er patientens alder ikke en- 
gang nævnt. Det er selvsagt, at et mislykket resultat av en nerveopera- 
tion (f. eks. en transplantation) hos gamle mennesker ikke utelukker et godt 
resultat hos yngre individer og endnu mindre hos barn. 
Hvad der dog mest av alt reducerer værdien av dette statistiske 
materiale, er mangelfulde efterundersekelser. Her træder generelle angivelser 
altfor ofte istedenfor præcis status, mens det altfor korte tidsrum, som er 
forlepet mellem transplantationen og efterundersekelsen, forvisser os om, at 
den paastaaede bedring — hvis den virkelig er der — i ethvert fald ikke 
kan skyldes indgrepet. I mange tilfælder er dog bedringen ikke virkelig, 
men kun tilsynelatende, og flere av meddelelserne er paa dette punkt aapne 
for kritik. 
Jeg vil her fæste opmerksomheten paa den av mange operaterer 
observerte tidlig tilbakevendende sensibilitet efter transplantationen (Atkin- 
son, Mayo Robson, Mitchell Banks, Damer Harrison, Moullin, Ferguson, 
Peterson, Duroux). Enkelte iagttok en bedring i sensibiliteten allerede 
24—36 timer efter operationen og synes at tilskrive transplantationen æren 
for dette resultat. En saadan konklusion er neppe tillatt, selv om obser- 
vationen i og for sig var rigtig. Men dette er man heller ikke sikker 
paa. Peterson provet sensibiliteten 24 timer efter transplantationen »by 
a pin«. Atkinson ved »the touch of a pin-point«, og Duroux angir slet 
ikke, hvorledes sensibilitetspreven utfortes. 
Nu har det længe vaeret kjendt, at der efter overskjæring av f. eks. 
en av haandens nerver paa steder. som derved er gjort ufelsomme for 
smerte ved naalestik, blir tilbake felsomhet for tryk av en finger eller av 
et knappenaalshode. Dette  bragte Létiévant paa idéen om  supplert 
felsomhet (»sensibilité supplée«). Ved en række iagttagelser viste Létiévant, 
at den saakaldte tilbakevendte sensibilitet ikke var andet end en viss persiste- 
rende felsomhet i det angjældende enerverte gebet. Efter overskjæring av 
n. medianus kunde patienten, der var ufelsom for varme og kulde, utvil- 
somt fele berøring av et knappenaalshode helt ute i fingrene. Og Létiévant 
viste, at den bevægelse av tommelfingeren, som efter medianusoverskjæring 
kan simulere opposition, skyldes kontraktion av dens adduktor og fleksorer. 
