I917. No. I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. I25 
Den anatomiske undersokelse av de transplanterte nervesegmenter sup- 
plerer, hvad vi fra de i forangaaende kapitel meddelte forsok vet om trans- 
plantatets skjæbne. De deri meddelte resultater omhandler væsentlig de 
degenerative forandringer og de Schwannske cellers forhold i de 2—3 
forste uker efter transplantationen, mens vi nu skal fæste opmerksomheten 
ved regenerationsfænomenerne i de senere stadier. 
De autoplastiske transplantater viser makroskopisk ikke store forandrin- 
ger. Alle var ved uttagelsen vel indhelet ved evre og nedre sutur, og de 
fleste sutursteder viste en let opsvulmning i forhold til nerven. Men opsvulm- 
ningen var dog i flere tilfælder saa ubetydelig, at suturstedet ikke derav 
med sikkerhet kunde identificeres (se fot. fig. 53, K. 132, lp.-nr. 37), og ferst 
silketraadens tilsynekomst i de mikroskopiske praeparater viste suturstedet. 
De autoplastiske transplantater er ved bindevaevssammenvoksning let 
adhærente til omgivende muskulatur og har enten beholdt sin tykkelse, eller 
de er litt tykkere end nerven ovenfor og nedenfor. Kun i 1 tilfzelde (K. 82, 
lp.-nr. 5) var transplantatet litt tyndere end nerven. Transplantatet har ner- 
vens vanlige, faste konsistens og dens hvite farve, men mangler dens glans 
paa grund av det omgivende tynde bindevaevslag. 
Regenerationsfænomenerne har jeg studert ved histologisk underso- 
kelse av solvimpregnerte snitpræparater (15 «u tykke). lIa//e de undersekte 
15 tilfælder av autoplastik er der regeneration av aksecylindre. 
Disse findes i transplantatet 3 uker efter operationen, og man ser ved 
øvre sutursted, hvorledes mange av nervefibrillerne i transplantatet danner 
den direkte og ubrutte fortsættelse av nervefibrillerne i den centrale stump. 
Dette er tydeligst i de praeparater, der ved evre sutursted viser god adap- 
tation og litet arvæv. Av disse 2 faktorer bestemmes ogsaa antallet av 
Perroncito-nester og kolber, som viser det omvendte forhold, idet der er 
faa av dem ved god adaptation og litet arvaev, mange, hvor der paa grund 
av rikelig arvæv og daarlig adaptation er vanskeligheter og hindringer at 
overvinde under utvoksningen. 
Naar nervefibrillerne er kommet over i transplantatet, ordner de sig i 
sterre og mindre bundter, hvis der er mange av dem — eller de loper 
enkeltvis, hvis der er faa. De har da et jevnt, oftest nzesten retlinjet forlep gjen- 
nem hele transplantatet, indtil de kommer over til det perifere sutursted, 
hvor der igjen kan optræde Perroncito-nester, hvis maengde her likesom 
ved det centrale sutursted staar i omvendt forhold til antallet av fibriller, der 
passerer direkte over i det perifere avsnit. (K. 82, Ip.-nr. 5.) Dette bekræfter 
den antagelse, at dannelsen av Perroncito-nosterne betinges i motstand mot 
nervefibrillens utvoksning i længden, saa den blir nodt til at slynge sig 
om sig selv, idet den saa at si gjer paa stedet marsj. 
