132 RAGNVALD INGEBRIGTSEN, M.-N. KI. 
nogen anden eller sterre rolle i det sidste tilfælde end i det forste. Og 
vi kommer da til den konklusion, af auto- og homoplastiske transplantaters 
Schwannske celler er uten nogensomhelst biologisk betydning for regeneration 
av transplantatets nye nervefibriller, som vokser ind i transplantatet fra den 
centrale stump, enten transplantatet er levende eller dødt. 
Deres videre skjæbne her synes ikke at avvike fra, hvad der er dem 
beskaaret i et overlevende nervesegment. Det henfald, som er iagttat i den 
ene autoplastik (K. 9. Ip.-nr. 1), viser dog, at man her maa ytre sig med for- 
sigtighet; ti det er rimelig at sætte nervefibrenes kornede degeneration i 
forbindelse med det dræpte transplantat; det kornede henfald antyder, at 
nervefibre, der vokser ind i dræpte transplantater, i visse tilfælder degene- 
rerer, mens de i de fleste (4 av 5 forsøk) ikke viser nogen degenerative 
forandringer. 
I det forsøk, hvor et heteroplastisk segment implantertes efter at være 
dræpt ved ophetning (K. rr, Ip.-nr. 51), fandtes ved histologisk undersøkelse 
53 dage efter transplantationen en del smaa tynde nervefibre 1!/, mm. ned 
i transplantatet. Ellers er dette nekrotisk med en del rundcelleinfiltration. 
Heteroplastiske transplantater blir altsaa ikke mere skikkede til at opta de ut- 
voksende nervefibre, efterat det er dræpt ved ophetning, end naar det trans- 
planteres direkte. I begge tilfælder er det hjemfaldt til nekrose. 
